Справа № 160/12817/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,-
18.12.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року;
-зобов`язати Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року;
-зобов`язати виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.04.2017 року по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що під час здійснення розрахунку при звільненні молодшму сержанту ОСОБА_1 , Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2015 по 21.04.2017, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
30.04.2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року.
Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
25.06.2020 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року в адміністративній справі №160/12817/19 залишено без змін.

24.06.2021 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновками Верховного суду вказано, що при новому розгляді справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові та при прийнятті рішення врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі №810/451/17, а також визначити розмір усіх належних позивачу виплат, що підлягатимуть стягненню на його користь.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №160/12817/19 було перерозподілено судді Горбалінському В.В.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 160/12817/19 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

20.08.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що на день виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (21.04.2017) між позивачем та Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України не існувало спору щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, отримавши виплати, нараховані йому при звільнені, позивач не заявив відповідачу про свою незгоду з їх розміром та складовими. Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, відповідач переконаний, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст, 117 КЗпП України відсутні. Висновки аналогічного змісту були наведені у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 825/742/16.

Крім того, відповідач зазначає, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020, Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України у вересні 2020 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки в кількості 42 доби у сумі 7099,09 грн.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 (серія НОМЕР_3 ) від 07.07.2015.

Відповідно до витягу із наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України полковника О.М. Набок від 07.10.2015 №55 о/с відповідно до ст. 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнято на військову службу за контрактом до Національної гвардії та призначено по Центральному територіальному управлінню солдата запасу ОСОБА_1 - снайпером групи снайперів окремого загону спеціального призначення, уклавши з ним контракт строком на три роки та присвоєно індивідуальний номер 025210.

Як вбачається з витягу наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України полковника О.М. Набок від 09.10.2015 №278 зараховано в списки особового складу окремого загону спеціального призначення Центрального територіального управління Національної гвардії України та на всі види забезпечення: солдата ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 07.10.2015 №55 о/с прийнятий із запасу на військову службу за контрактом на три роки з 09.10.2015 до 08.10.2018 та призначений на посаду снайпера групи снайперів окремого загону спеціального призначення (ВОС-100672), з присвоєнням індивідуального номеру НОМЕР_4 . Установлено посадовий оклад 530 гривень за 3 тарифним розрядом. Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам затвердженою наказом МВС України від 04.07.2014 №638 установлено виплачувати з 09 жовтня 2015 року надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Вислуга років для нарахування відсоткової надбавки станом на 09 жовтня 2015 року складає: у календарному обчисленні - 01 рік 11 місяців 04 дня; у пільговому обчисленні - не має.

Відповідно до витягу з наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України генерала-майора О.М. Набок від 18.04.2017 №23 о/с відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт військовослужбовця з військової служби: у запас Збройних Сил України: за підпунктом "б" пункту 1 частини восьмої (за станом здоров`я) молодшого сержанта ОСОБА_1 (Г-025210), молодшого інструктора (снайпера) групи снайперів окремого загону спеціального призначення. Вислуга років станом на 01.04.2017 становить: у календарному обчисленні - 03 роки 04 місяці 26 днів. Підлягає направленню па військовий облік до Олександрійського ОМ В К Кіровоградській області. Підстава: копія свідоцтва про хворобу від 24.02.2017 № 117, рапорт військовослужбовця від 13.03.2017.

Відповідно до витягу із наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України генерала-майора О.М. Набок від 21.04.2017 №95 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу окремого загону спеціального призначення Центрального територіального управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення: молодшого сержанта ОСОБА_1 (Г-025210), молодшого інструктора (снайпера) групи снайперів окремого загону спеціального призначення Центрального територіального управління Національної гвардії України, звільненого за підпунктом «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби на підставі наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 18.04.2017 № 21 о/с у запас за станом здоров`я без права носіння військової форми одягу, 21 квітня 2017 року та направлено на військовий облік до Олександрійського міського військового комісаріату Кіровоградської області.

Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 04.07.2014 № 638 позивачу виплачено: премію за період з 1 по 21 квітня 2017 року в розмірі 650% посадового окладу; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затверджено наказом МВС України від 23.01.2015 № 72, позивачу виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 100% місячного грошового забезпечення зі по 21 квітня 2017 року. Вислуга років для виплати відсоткової надбавки за вислугу років станом на 21.04.2017 складає: у календарному обчисленні: 03 роки 05 місяців 16 днів; у пільговому обчисленні: 04 роки 02 місяці 22 дні.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (із змінами), Інструкції про порядок обліку вислуги років для призначення пенсії за період, протягом якого військовослужбовець Національної гвардії України брав участь в антитерористичній операції, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України від 12.12.2014 №500: зараховано на пільгових умовах вислугу років для призначення пенсії (один місяць служби за три місяці) молодшому сержанту ОСОБА_1 , молодшому інструктору (снайперу) групи снайперів окремого загону спеціального призначення, який брав участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення: з 25.11.2015 по 13.12.2015, з 02.08.16 по 02.09.2016 місто Маріуполь Донецької області. Підстава: припис від 21.04.2017 №12, витяг з наказу НЦТУ від 18.04.2017 № 21 о/с. Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як слідує зі змісту постанови Верховного суду від 24.06.2021 року у справі №160/12817/19, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у позивача права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, однак зауважує, що при цьому суди не визначили розмір належних позивачеві при звільненні виплат, а саме середнього заробітку за час затримки виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відтак, суд зауважує, що предметом нового розгляду цієї справи є позовні вимоги в частині зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.04.2017 року по день фактичного розрахунку.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону №2011-XII ).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме роботодавець не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, що було предметом розгляду у цій справі.

Як встановлено судом, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020, Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України у вересні 2020 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки в кількості 42 доби у сумі 7099,09 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Посилання відповідача на непоширення на спірні правовідносини положень Кодексу законів про працю України суд оцінює критично з огляду на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні (припинення контракту про проходження військової служби) військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі №810/451/17 та від 26.02.2020 в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі №810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові від 13.05.2020 в справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі №810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 233, 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 в справі №4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак, суд вважає, що відповідачем вчинено триваюче правопорушення, щодо не здійснення остаточного та повного розрахунку із позивачем в частині невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, а тому у позивача наявне право на застосування положень статті 117 КЗпП України в частині отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При цьому, суд зазначає, що період затримки в даному випадку складає з 21.04.2017 (дата звільнення) по 14.09.2020 (день фактичного розрахунку) 1242 дня.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки від 10.03.2020 за вих.№20 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу позивачу нараховано 26 583,70 грн., в т.ч. за березень 2020 року в сумі 10 296,00 грн. та за квітень 2020 року в сумі 16 287,70 грн.

Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 26 583,70 грн. / 61 дні (2 місяці) = 435,80 грн.

З урахуванням періоду затримки розрахунку 1242 день, розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача 435,80 грн., розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 435,80 грн. х 1242 день = 541 263,60 грн.

Між тим, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Суд врахує наступні критерії для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, а саме врахує той факт, що позивач з позовом до відповідача про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся у грудні 2019 року, тобто більш ніж 2 роки після виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Натомість, з часу звернення до суду за захистом порушених прав до часу виконання відповідачем рішення суду сплинуло 10 місяців.

Також суд зазначає, що розмір невиплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки становив 7099,09 грн.

Сума компенсації за несвоєчасний розрахунок у розмірі 541 263,60 грн. значно перевищує суму компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, при звільненні (7099,09 грн.).

З урахуванням викладеного, суд вказує, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача має бути зменшений, також враховуючи розмір недоплаченої суми.

Так, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 31 108,79 гривень (24 009,70 грн.+ 7099,09 грн.), з яких: 24 009,70 грн. (77,18%) грошове забезпечення, яке було виплачено позивачу при звільненні (довідка №19 від 10.03.2020 року) та 7099,09 грн. (22,82%) - компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, що не була виплачена позивачу у день звільнення.

Як встановлено судом, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017.

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 по 21.04.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частиною 1 статті 325 КАС України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Відтак, суд вказує, що вказане судове рішення набрало законної сили 25.06.2020 року.

Додатково суд вказує, що судовими рішеннями Верховного суду у цій справи, питання про зупинення виконання судового рішення, яке оскаржувалося не вирішувалось.

Виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки у сумі 7099,99 грн. відповідач здійснив 14.09.2020 року.

Отже, прострочення виплати з дня набрання законної сили рішенням у справі №160/12817/19 становить 81 день.

Таким чином, обрахована судом відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25.06.2020 року по 14.09.2020 року становить 35 299,80 грн. (81* 435,80 грн.). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 року у справі №160/16084/20).

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характер цієї заборгованості, дій позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та критеріям, наведеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача 8 055,41 грн. (22,82% * 35 299,80 грн.) як середнього заробітку за час затримки розрахунку - з дати набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року у справі №160/12817/19 (набрання законної сили 25.06.2020 року) по день фактичного розрахунку (14.09.2020 року).

За таких обставин суд доходить до висновку що справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відвідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 8 055,41 грн.

При цьому щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року та зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року, суд зазначає про таке.

Як встановлено зі змісту постанови Верховного суду від 24.04.2021 року у справі №160/12817/19, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 по 21.04.2017 рішення судів першої та апеляційної інстанції не були предметом касаційного оскарження.

Разом з тим, Верховний Суд зауважив, що суди не визначили розмір належних позивачеві при звільненні виплат.

Враховуючи вказане, колегія суддів Верховного Суду вказала на те, що під час нового розгляду справи слід визначити розмір суми, що підлягає стягненню, зокрема розмір грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Втім, як вже встановлювалося судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020, Центральним територіальним управлінням Національної гвардії України у вересні 2020 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки в кількості 42 доби у сумі 7099,09 грн.

Суд зауважує, що позивач не висловлював заперечень щодо розміру грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7099,09 грн.

Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби є виконаними.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, суд доходить висновку, що провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року та зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року, за наслідком нового розгляду справи, підлягають закриттю.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Провадження в адміністративній справі № 160/12817/19 за позовом ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року та зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.10.2015 року по 21.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 21.04.2017 року закрити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії в частині зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.04.2017 року по день фактичного розрахунку задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 червня 2020 року по 14 вересня 2020 року.

Стягнути з Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 25 червня 2020 року по 14 вересня 2020 року у розмірі 8 055,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський