Справа № 380/471/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 рокуСправа № 380/471/21 пров. № А/857/13004/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Кушнерика М.П.,

при секретарі судового засідання Ратушній М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації та Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорії осіб при Львівській обласній державній адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року (суддя Сподарик Н.І., м.Львів, повний текст складено 1 червня 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівської обласної державної адміністрації (далі ОДА) та Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорії осіб при ОДА (далі Регіональна комісія) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії, оформлене протоколом від 06.10.2020 №23, в частині відмови позивачу у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (далі Рішення, Протокол №23 відповідно);

зобов`язати відповідача визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) та зобов`язати ОДА видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення Регіональної комісії, оформлене Протоколом №23, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2. Зобов`язано Регіональну комісію повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив Департамент соціального захисту населення ОДА (далі Департамент), який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до чинних нормативно правових актів обов`язковою умовою для визначення статусу учасника наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2 серії А) є участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у населених пунктах, що відносяться до зони відчуження. Оскільки, позивач перебував за межами зони відчуження та жодного дня не виїжджав до зони відчуження позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про визначення статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначає також, що позивачем жодним чином не підтверджено факту видачі відповідного посвідчення. оскільки, відсутня будь-яка інформація стосовно позивача у Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та з інших обставин від радіаційного опромінення з числа військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб звільнених із військової служби у відставку та призовників.

ОДА у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи, що у ній наведені, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, ОДА просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням їх представника у відпустці по 03.09.2021 включно.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, крім того відповідач завчасно ще 18.08.2021 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та мав можливість забезпечити явку іншого представника для участі у судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та апелянта, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується належними доказами у справі, зокрема військовим квитком, та є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Водночас, повноваження щодо прийняття відповідного рішення (про надання особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році і видача посвідчення чи відмову в наданні такого) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 20.11.1981 Мостиським районним військовим комісаріатом Львівської області (далі РВК) був призваний на строкову військову службу до збройних сил Міністерства оборони СРСР, 24.12.1983 на підставі наказу Міністерства оборони СРСР від 27.09.1983 №231 був звільнений (демобілізований) в запас і направлений в РВК, і там 30.12.1983 поставлений на військовий облік (а.с.12).

Відповідно до запису у військовому квитку позивача від 19.05.1981 серії НОМЕР_1 (далі Військовий квиток) ОСОБА_1 проходив навчальні збори протягом 86 днів у 1986 році у військовій частині 93631 «плотник» (а.с.13).

Відповідно до запису у Військовому квитку позивача з 28.09.1986 по 22.12.1986 брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13).

Згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 03.07.2020 №179/1/8666 (далі Архів, МОУ, Довідка відповідно) до військової частини НОМЕР_2 позивач прибув для проходження 180-ти денних навчальних зборів 28.09.1986 (відповідно до наказу 28 від 28.12.1986 № 59), відбув 23.12.1986 (наказ від 22.12.1986 №131) (а.с.10).

У відповіді від 02.02.2021 за №4/8677 виданій Федеральною державною казенною установою «Центральний архів міністерства оборони Російської Федерації», наданої на адвокатський запит представника позивача, зазначено, що військова частина № НОМЕР_2 значиться у переліку військових частин, установ, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР, особовий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) по ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС.

З долученої копії акту від 24.06.1993 №552 від 24.06.1993, встановлено, що дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжена від батька ліквідатора аварії ЧАЕС (а.с.68-69).

03.09.2020 позивач звернувся до Регіональної комісії із заявою про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році» (а.с.106).

06.10.2020 відбулося засідання комісії, на якій розглядалась зазначена заява позивача.

У зв`язку з не відображенням у поданій позивачем Довідці «дни виезда в зону», та з огляду на те, що військова частина НОМЕР_2 дислокувалася в с. Зелений Мис (Страхолісся), які згідно з постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» (із змінами) (далі Постанова №106) знаходиться за межами зони відчуження в зоні гарантованого добровільного відселення вирішено відмовити у задоволенні клопотання про визначення статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (а.с.120).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно статті 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону №796-XII встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 №551 затверджено «Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (далі Постанова №551, Порядок №551; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 Порядку №551 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А синього кольору.

Пунктом 11 Порядку №551 визначено перелік документів, за наявності одного з яких особам видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Як видно з матеріалів справи, Довідкою встановлено, що позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 для проходження 180-ти денних навчальних зборів 28.09.1986, та вибув 23.12.1986. Також, у примітці зазначено, що накази командира по виїздам, журнали обліку доз опромінення військовослужбовців, маршрутні листи в/ч НОМЕР_2 на зберігання в архів не надходили.

Згідно з відповіді від 02.02.2021 №4/8677 Федеральної державної казенної установи «Центральний архів міністерства оборони Російської Федерації» зазначено, що військова частина 93631 значиться у переліку військових частин, установ, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР, особовий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) по ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС у 1986-1990 роках.

Крім того, у Військовому квитку позивача на сторінці 25 містяться відомості про участь позивача в ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС з 28.09.1986 по 22.12.1986 (період більше аніж 5 днів).

Згідно показань свідка ОСОБА_3 , який проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 в період з 04.07.1986 по 25.12.1986 та був добре знайомий з позивачем, солдат в/ч НОМЕР_2 із м. м.Страхолісся, що знаходалась в 30 км зони від Чорнобильської АЕС, щодня автобусом возили у м. Чорнобиль для робіт по ліквідації наслідків аварії, щоденно не вимірювали дози опромінення і не нотували, так як були як важкими умовами перебування, так і виснажлива робота, лиш у випадку поганого самопочуття зверталися терміново до лікарів, документи журнали обліку днів не збереглися, так як частина розформована, перебував період з вересня 1986 по грудень 1986 року. Свідок отримав всі документи, бо був командиром батальйону і з огляд на посаду отримав довідки, а рядові солдати могли і про необхідність таких довідок не знати, бо на момент 1991 року достатньо було лиш відмітки у військовому квитку про перебування у зоні м.Чорнобиля.

Отже, під час судового розгляду справи встановлено, що участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується належними доказами у справі, зокрема Військовим квитком, та є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З досліджених судом матеріалів справи видно, що Регіональною комісією при прийнятті спірного рішення (Протоколу №23) не враховано, що такі документи надають право для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, Протокол №23 прийнято з порушенням вимог законності, повноти розгляду наданих документів та інших підтверджуючих матеріалів, обґрунтованості прийнятого рішення.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 років (категорія 2), то суд першої інстанції вірно вказав на те, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення (про надання особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 і видача посвідчення чи відмову в наданні такого) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16 вересня 2019 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16).

Тому у цьому випадку зобов`язання Регіональної комісії повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права з врахуванням викладеного у рішенні суду.

Як встановлено вище:

позивач у період з 28.09.1986 по 22.12.1986 приймав участь в роботі по ліквідації насідків Чорнобильської АЕС (зафіксовано у Військовому квитку);

архівна довідка не містить інформацію, що позивач не приймав участь у ліквідації, лиш стверджує, що така інформація не збереглася і не відображена;

свідок учасник ліквідації наслідків ЧАЕС ОСОБА_3 під присягою в засіданні суду ствердив що позивач перебував (як солдат) у військовій частині, він був командиром батальйоні і щоденно у період з 28.09.1986 по 22.12.1986 автобусами вивозили їх у зону м.Чорнобиль для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, роботи виконували різні (укріплення берегів, розбирали намогильними, тобто вилучали речі, які не поглинали радіацію), щоденного вимірювання рівня доз опромінення і запису в журнали у військовій частині не вівся облік, такі записи для формального проставлення відмічалися одним із солдатів, однак могли і не зберегтися у частині такі документи, так як частина розформована; проживали у палатках або казармах на межі м.Страхолісся (30 км).

Таким чином, для правильної та обґрунтованої оцінки наведених обставин з боку відповідачів, суд з урахуванням положень статті 245 КАС дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування Протоколу №23 і зобов`язання Регіональну комісію повторно розглянути на її засідання заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році».

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 6 вересня 2021 року.