Справа № 640/16242/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Київ № 640/16242/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві, які полягають у відмові виплати пенсії без обмежень її максимальним розміром, яке оформлене листом ГУ ПФУ в м. Києві від 11 червня 2020 року №11881-11831/С-02/8-2600/20;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати позивачу пенсію за вислугу років без обмеження її максимальним розміром у сумі 49 266, 07 грн. та здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії, починаючи з 17 січня 2020 року до дати рішення суду, однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 17.01.2020 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-270зп від 27.12.2019 року середньомісячний заробіток за 60 місяців, з якого обчислюється пенсія, становить 82 110,12 грн., до якої включено усі види оплати праці, та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, 60% від зазначеної суми становить 49 266, 07 грн., і така сума складає пенсійні виплати позивача відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Натомість, як вказує позивач, відповідач, призначивши пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», здійснює її обрахунок та виплату у розмірі 16 380, 00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, на яку отримав відповідь від 11.06.2020 р. про відмову у виплаті пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ без обмеження максимальним розміром.

Посилаючись на те, що на момент подачі заяви про призначення пенсії мав право на пенсію без обмеження її максимальним розміром на підставі Закону України «Про прокуратуру», оскільки проходить військову службу у Службі зовнішньої розвідки України, під час особливого періоду, який триває по даний час, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/16242/20 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

09.09.2020 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній проти адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача посилається, зокрема, на те, що відповідно статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Відтак, на дімку відповідача, відсутні підстави для виплати пенсії позивачу без обмежень максимальним розміром. При цьому, відповідач заперечує проти виплати пенсії у розмірі, зазначеному позивачем, оскільки до повноважень пенсійного органу входить визначення відповідно до розміру якої заробітної плати обчислюється розмір пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 17.01.2020 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Згідно із розрахунком пенсії позивача останній проведено в розмірі 60 % від суми заробітної плати в розмірі 82110,12 грн., розмір пенсії складає - 16380,00 грн., у тому числі: 49266,07 грн. - основний розмір пенсії, 32886,07 грн. - розмір, що забезпечує максимальну виплату пенсії.

Розмір пенсії позивача обмежений максимальною величиною і становить 16 380,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача в частині обмеження пенсійного забезпечення, звернувся з заявою до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (звернення зареєстровано 14.05.2020 № 11831/с-2600-20).

Листом № 11881-11831/С-02/8-2600/20 від 11.06.2020 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що основний розмір пенсії дійсно складає 49266,07 грн. Однак, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2004 №1697-VII та Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII максимальний розмір призначеної пенсії, з урахуванням прожиткового мінімуму обмежено до 16380,00 грн.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII (у редакції змін, внесеними згідно із Законами №911-VIII та №1774-VIII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Щодо проходження військової служби позивачем під час дії особливого періоду, то судом враховано судову практику з цього питання. Так, у Постанові від 07.11.2018 у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Наведена позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

З огляду на вищезазначену судову практику, суд дійшов висновку, що станом на час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, він проходив військову службу в Службі зовнішньої розвідки України в особливий період.

За твердженням позивача, на нього як на військовослужбовця, який проходить службу в органах прокуратури поширюються перехідні положення Закону №911-VIII та Закону №1774-VІІІ.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №911-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах в <...> органах військової прокуратури <...>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу <...> або перебувають на посадах в органах військової прокуратури <...>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Таким чином, обмеження щодо максимального розміру пенсії не можуть бути застосовані до позивача, оскільки він проходить військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду.

За наведених підстав не може бути застосовано до позивача положення абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, яким встановлюються обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі обмеження передбачені Законом №911-VIII та Законом №1774-VІІІ, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходить військову службу в особливий період в Службі зовнішньої розвідки України.

Відповідачем, як правову підставу для обмеження максимальним розміром пенсії позивача зазначено Закон №1058-IV.

Проте пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2017 №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зазначені зміни до Закону №1058-IV установлено, що норми статті 86 Закону №1697-VII щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ). Відповідні зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вносились, тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення статті 86 Закону №1697-VII.

З огляду на висновки суду про застосовність до спірних відносин положень статті 86 Закону №1697-VII з урахуванням особливостей, встановлених прикінцевими та перехідними положеннями Закону №911-VIII та Закону №1774-VІІІ щодо непоширення на позивача, який проходить військову службу в особливий період, обмежень встановлених Законом №1697-VII, а також пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV щодо обмеження пенсії максимальним розміром, незастосовність до позивача вимог пункту 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VII, суд дійшов висновку, що відповідачем виплачувалась пенсія позивачу в розмірі 16 380,00 грн без достатніх правових підстав. Відтак, слід визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в місті Києві щодо виплати позивачу пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві від 11 червня 2020 року №11881-11831/С-02/8-2600/20.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в місті Києві виплачувати позивачу пенсію за вислугу років без обмеження її максимальним розміром у сумі 49 266,07 грн. та здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 17.01.2020 до дати рішення суду, однією сумою, то вона підлягає частковому задоволенню, оскільки розрахунок пенсії позивача за вислугу років, яка підлягає до виплати щомісячно не належить до повноважень суду.

Повноваження щодо розрахунку розміру пенсії позивача, що підлягає виплаті належить виключно до повноважень органу Пенсійного фонду України, тобто є дискреційними повноваженнями органу Пенсійного фонду України, суд в межах повноважень визначених Кодексом адміністративного судочинства України вправі вирішити питання про правомірність порядку, умов, строків нарахування та виплати пенсії, її складових, а не конкретно визначеного розміру пенсії, тому в даному випадку правильним способом захисту буде зобов`язання відповідача здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень, у разі задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив 1882, 00 грн. судового збору відповідно від 16.07.2020 року. З урахуванням результату розгляду справи відшкодуванню позивачу підлягає сума судового збору у розмірі 841, 00 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, які полягають у відмові виплати пенсію ОСОБА_1 без обмежень її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві від 11 червня 2020 року №11881-11831/С-02/8-2600/20.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплачувати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 17 січня 2020 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 841,00 грн. (вісімсот сорок одна гривня 00 копійок).

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов