Справа № 260/2756/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2021 року м. Ужгород№ 260/2756/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді - Калинич Я.М., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Мигальчич Людмилу Анатоліївну, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить:

1. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Котубей Сергія Андрійовича, щодо винесення постанов від 31.03.2021р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 49705,97 грн. в межах виконавчого провадження №52451799; у розмірі 55030,35 грн. в межах виконавчого провадження №52452618; у розмірі 43741,04 грн. в межах виконавчого провадження №52452240;

2. Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Котубей Сергія Андрійовича про стягнення виконавчого збору від 31.03.2021р. у розмірі 49705,97 грн. в межах виконавчого провадження № 52451799; у розмірі 55030,35 грн. в межах виконавчого провадження № 52452618; у розмірі 43741,04 грн. в межах виконавчого провадження №52452240.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що в провадженні Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на примусовому виконанні перебувало три виконавчих листи та відкрито три виконавчих провадження: ВП № 52452240 від 25.06.2009р. щодо виконання виконавчого напису № 1433 боржник ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, Домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки :01:001:015 стягувач ПАТ «ОТП Банк» правонаступником, якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; ВП № 52452618 від 25.06.2009р. щодо виконання виконавчого напису № 1432 боржник ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, Домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки :01:001:015 стягувач ПАТ «ОТП Банк» правонаступником, якого є ТОВ» ОТП Факторинг Україна»; ВП № 52451799 від 12.05.2011р. щодо виконавчого листа № 2п-3190/11 про стягнення солідарно в т.ч. боржника ОСОБА_1 - заборгованості у розмірі 497059,67 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

31 березня 2021р. державним виконавцем було винесено постанови про повернення виконавчого документу у виконавчих провадженнях ВП № 52452240, ВП № 52452618 та ВП № 52451799, оскільки між боржником та стягувачем були врегульовані добровільно. Тобто, погашення заборгованості відбулося за межами виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції, яку викладену в постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Позивач переконаний, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, а отже, така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону №1404-VIII та підлягає скасуванню. Аналогічна правова позиція викладене у постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в силу спеціальних імперативних положень ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, ст.19 Конституції України, державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору і інших законних варіантів дій не могло бути.

В судове засідання сторони не з`явились.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в Ужгородському відділі державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебували виконавчі провадження АСВП №52452618 з примусового виконання виконавчого напису №1432 від 25.06.2009 року виданого приватним нотаріусом Кішкін Д.В.; АСВП №52452240 з примусового виконання виконавчого напису №1433 від 25.06.2009 року виданого приватним нотаріусом Кішкін Д.В. та АСВП №52451799 з примусового виконання виконавчого листа №2п-3190/11 від 12.05.2011 року виданого Ужгородським міськрайонним судом.

По всіх трьох вищевказаних виконавчих провадженнях 29.03.2021 року на адресу відділу надійшли письмові заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

31.03.2021 року державним виконавцем у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» по АСВП №52452618, 52452240 та 52451799 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

31.03.2021 року державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) прийнято постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 49705,97 грн. в межах виконавчого провадження № 52451799; у розмірі 55030,35 грн. в межах виконавчого провадження № 52452618; у розмірі 43741,04 грн. в межах виконавчого провадження №52452240.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд виходиться з наступного.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вищезазначеними нормами, які передбачають випадки, в яких не стягується виконавчий збір, відсутнє посилання, що виконавчий збір не стягується в разі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, коли фактичне виконання рішення суду не було здійснено.

Оскільки виконавче провадження закінчене саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404, то застосовуються наслідки, передбачені ч. 3 ст. 40 Закону № 1404, а саме: у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічним чином, регулювалось питання стягнення виконавчого збору і на час відкриття виконавчих проваджень в жовтні 2016 року.

Так, відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, відповідно, як до Закону №606 на час відкриття виконавчого провадження, так і відповідно до Закону №1404 на час стягнення виконавчого збору, розмір виконавчого збору залежить від суми, що підлягає стягненню, а не від фактично стягнутої.

Але, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 сформульована позиція, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічні висновки в подальшому викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 08.07.2021 у справі №480/5242/19, від 31.05.2021 № 640/22392/19, від 31.03.2021 у справі №420/1536/19 та багатьох інших.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обставин, при яких суд може не врахувати висновки Верховного Суду, КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачають.

Враховуючи сталу судову практику та на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88008, пл. Ш.Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання протиправними дій та скасування постанов - задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Котубей Сергія Андрійовича, щодо винесення постанов від 31.03.2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 49705,97 грн. в межах виконавчого провадження №52451799; у розмірі 55030,35 грн. в межах виконавчого провадження №52452618; у розмірі 43741,04 грн. в межах виконавчого провадження №52452240.

3. Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Котубей Сергія Андрійовича про стягнення виконавчого збору від 31.03.2021 року у розмірі 49705,97 грн. в межах виконавчого провадження № 52451799; у розмірі 55030,35 грн. в межах виконавчого провадження № 52452618; у розмірі 43741,04 грн. в межах виконавчого провадження №52452240.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяЯ. М. Калинич