Справа № 160/9013/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року Справа № 160/9013/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виконання обов`язку з нарахування та виплати компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частина доходу, за період невиплати з 07.10.2009 року по дату фактичної виплати усієї суми пенсії, при нарахуванні та виплати позивачеві пенсії з моменту поновлення виплат, з 07.10.2009 року.
- зобов`язати відповідача здійснити виплату компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» за невчасно отримані та неотримані суми пенсійних виплат, як частина доходу, за період невиплати з 07.10.2009 року по дату фактичної виплати усієї суми пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Підставою позову визначено відмова відповідача здійснити спірну компенсацію попри те, що позивач лише у судовому порядку відновив порушене відповідачем право на отримання пенсійних виплат, нарахування яких не здійснювалося з 07.10.2009 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що порушення строків виплати пенсії позивачеві не відбулось. Відмічає, що пенсію позивачеві поновлено з 07.10.2009 року у квітні 2021 року та профінансована у травні місяці 2021 року на визначений позивачем банківський рахунок з дотриманням передбачених статтею 14 Закону № 1058 строків виплати.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що позивач у 2001 році виїхав до Держави Ізраїль та до цього моменту отримував пенсію за віком.
24.09.2019 року, через представника позивача звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.
24.10.2019 року відповідачем надано відповідь, оформлену листом №2034/02-09/21, яким було відмовлено у поновленні пенсії позивачу та зазначено, що позивач на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебуває та не можливо встановити адресу фактичного проживання позивача у м. Кам`янське, окрім цього зазначено, що прізвище, ім`я, по-батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, не збігаються з даними з копії закордонного паспорта позивача та картки платника податків.
Рішенням Відділу з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у поновленні пенсії від 21.11.2019 року №2158 відмовлено в поновленні пенсії за віком та зазначено, що в заяві представника позивача від 24.09.2019 року не зазначено попереднє місце проживання (перебування) заявника та не додано жодного підтверджуючого документа, що позивачеві було призначено пенсію за віком, саме в органах Пенсійного фонду України. Окрім цього в рішенні повідомлено, що на титульній сторінці копії трудової книжки позивача зазначено: « Пенсия Назначена г.Львов Жел .Дорож.Райсобес».

Не погодившись з такою відмовою, позивач через свого повноважного представника за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

24.09.2020 року Третім апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою частково задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/50/20, прийнято нове рішення яким позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання поновити виплату пенсії, здійснення нарахування та виплату пенсії з індексацією та надбавками задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити позивачеві виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009 року, та здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, передбаченому законодавством, з усіма надбавками..

На виконання цього судового акту відповідачем поновлено виплату пенсії позивачеві з квітня 2021 року.

У лютому 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

За результатами такого звернення позивачеві повідомлено (лист від 24.03.2021 року), що компенсації підлягають доходи, які нараховані, але своєчасно не виплачені, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до положень статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно положень статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III).

Статтею 3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно положень статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Фактично аналогічні за змістом норми також закріплені у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання несуть відповідальність у вигляді нарахуванням громадянам компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі, у разі порушення строків виплати пенсійних виплат.

При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону N 2050-III, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Додаткові гарантії осіб, що отримують пенсії закріплені також у статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за нормами якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Окремо суд звертає увагу на п. 7 Порядку, своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.

Так, судовим рішення у справі № 160/50/20 зобов`язано відповідача поновити позивачеві виплату пенсії з моменту її зупинення та останнім цей судовий акт було виконано, виплату пенсії поновлено у квітні 2021 року, а заборгованість виплачена у травні цього ж року.

Відповідно, оскільки позивачеві поновлення та виплату пенсії здійснено лише на виконання судового рішення, наведені обставини свідчать про те, що відповідачем порушено строки її виплати, а відтак останній має нести передбачену законом відповідальність за допущену ним бездіяльність з цього приводу.

Разом з тим, суд не може погодитись з доводами відповідача, що така компенсація має місце з 2009 року та з цього приводу слід зазначити про таке.

Так, як вже зазначено вище, у 2001 році позивач виїхав до Держави Ізраїль та на той момент діяло законодавства, яке передбачало виплату пенсії особі за шість місяців з подальшим її припиненням, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У подальшому, рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнаний неконституційним.

Разом з тим, цим рішенням обов`язку на Пенсійні органи щодо автоматичного поновлення усіх зупинених з цих підстав пенсій, покладено не було.

Відповідно, позивач усвідомлюючи, що його пенсія була зупинена з підстав, що у подальшому були визнані неконституційними наведеним рішенням, мав право звернутися до Пенсійного фонду із відповідною заявою про поновлення виплати пенсії.

Не є спірним, що це право позивач реалізував лише 24.09.2019 року, звернувшись через представника до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та на переконання суду, саме із цієї дати позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів, оскільки лише з цього моменту відповідач фактично поставив під сумнів право позивача на поновлення раніше призначеної пенсії.

Тобто, ці обставини трактуються судом як такі, що не вказують на вину відповідача на порушення строків виплати пенсії з 07.10.2009, оскільки за її поновлення позивач звернувся лише як зазначено вище 24.09.2019 року.

Та обставина, що судовим актом від 24.09.2020 року у справі № 160/50/20 відновлено порушене право позивача з 07.10.2009 року вказаних висновків суду не змінюють, адже ці обставини обумовлені черговою зміною правових висновків Верхового Суду у спірних правовідносинах стосовно дати, з якої підлягає відновленню порушене право особи та вони не повинні розглядатися у взаємозв`язку з датою, з якої повинен обраховуватися відлік періоду компенсації, адже те, що позивач до 2019 року не звертався до Пенсійного органу із відповідною заявою свідчить про його пасивну поведінку, а не вину відповідача.

Отже, ураховуючи, що реалізації права позивача на поновлення пенсії відбулось 24.09.2019 року то саме із цієї дати повинна настати передбачена законом відповідальність за порушення строків її (пенсії) виплати, позаяк, відповідач фактично право на отримання/поновлення пенсії за результатами розгляду цієї заяви заперечив.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 24.09.2020 року по 01.05.2021 року (фактична виплата суми заборгованості за судовим актом у справі № 160/50/20).

Розподіл судових витрат здійснюється з правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період невиплати пенсії з 24.09.2020 року по 01.05.2021 року на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири),00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна