Справа № 640/11444/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ № 640/11444/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"
до третя особа, Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області
пропро визнання протиправними та скасування постанов
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (далі - третя особа) та просить суд:

- визнати протиправною те скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 від 06.04.2021, винесену Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №65034462 від 06.04.2021, винесену Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті виконавчого документу до виконання порушено вимоги статті 19 Конституції України, статті 4, 10, 24, 28 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про протиправність прийнятих ним рішень.

Представником відповідача відзиву на позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.

Представником третьої особи відношення до позову не висловлено, заяв та клопотань до суду не надходило.

Згідно частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги наведене справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 від 06.074.2021 з примусового виконання постанови №09 від 09.12.2020, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області про стягнення з ТОВ «Дієса» на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області 243 940,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1).

Також, в рамках виконавчого провадження ВП №65034462 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника від 07.04.2021, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на всіх відритих рахунках в Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «АКЦЕНТ_БАНК», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЕНИЙ БАНК», АТ «ОТП БАНК», Філя «Розрахунковий центр» АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Альфа-Банк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику - ТОВ «Дієса» (далі - оскаржуване та/або спінене рішення №2).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 14, частини 1 статті 15 Закону № 1404-VIII учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а сторонами сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини 1 статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

При цьому, частиною 5 статті 24 Закону № 1404-VIII регламентовано, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5), яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 розділу III Інструкції №512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (п. 4 розділу III Інструкції №512/5).

В свою чергу, за правилами пункту 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

По-друге, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення стягувачем додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

При цьому, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

По-третє, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» є 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 45, .

Відповідно до Рішення Київської міської ради від 27.04.2001 №280/1257 «Про межі нових адміністративних районів м. Києва та організаційні заходи по проведенню адміністративно-територіальної реформи» вул. Велика Васильківська відноситься до Голосіївського, Печерського та Шевченківського районів міста Києва.

Згідно даних Печерської районної в місті Києві державної адміністрації https://pechersk.kyivcity.gov.ua/content/menyu-2.html Печерський район розташований в центральній частині міста Києва на правому березі річки Дніпро. Його межі визначені наступними об`єктами: залізничний міст, по залізниці до перетину з бульваром Дружби Народів; бульвар Дружби Народів; Либідьська площа, непарна сторона вул. Велика Васильківська, вул. Хрещатик (за виключенням території Бессарабського ринку, Майдану Незалежності та Європейської площі); Володимирський узвіз по схилу до Паркової алеї; по Парковій алеї, яка веде до Паркового пішохідного мосту; Парковий міст; акваторія р. Дніпро. Таким чином, Печерський район має кордони з Шевченківським, Подільським, Дніпровським (по р. Дніпро) та Голосіївським районами міста.

Звідси слідує, що не парна сторона вул. Велика Васильківська відноситься до Печерського району міста Києва.

Між тим, судом встановлено, що позивач як боржник в межах виконавчого провадження ВП №65034462 має грошові кошти на рахунках в банках, зокрема, але не виключно у тих, які зареєстровані на території Голосіївського району міста Києва, а саме - Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

Вказані обставини встановлені відповідачем, що підтверджується https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors (пошук ВП №65034462, ідентифікатор пошуку ВВ10Г44ГАА78).

Звідси слідує, що виконавче провадження ВП №65034462 відкрито за місцем знаходження майна ТОВ «Дієса», що не суперечить положенням частини 1 статті 24 Закону № 1404-VIII.

З урахуванням наведеного доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо невідповідності виконавчого документу на підставі якого прийнято спірне рішення №1 положенням статті 4 Закону № 1404-VIII, пункту 7 розділу I Інструкції №512/5 в частині самовільної зміни тексту резолютивної частини документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження та іншим доводам щодо протиправності оскаржуваного рішення №1 суд зверне увагу на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що виконавчий документ, має містити такі обов`язкові реквізити як повне найменування для юридичних осіб, їх місце знаходження та строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно із частиною 1 статті 90 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності.

Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.

Частиною 1 статті 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Суд проаналізувавши матеріали справи вважає, що у виконавчому документі - постанові від 09.12.2020 №09 зазначено найменування позивача із дотриманням вимог частини 1 статті 90 ЦК України, а місце знаходження визначено з урахуванням місця проведення перевірки, що не суперечить, на думку суду, положенням частини 1 статті 93 ЦК України. Тобто, у виконавчому документів зазначено місце здійснення ТОВ «Дієса» підприємницької діяльності.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано юридичну адресу позивача.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає доводи ТОВ «Дієса» в цій частині безпідставними.

Також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на те, що постанова від 09.12.2020 №09 не є виконавчим документом, містить суб`єктивні відомості щодо дати набрання законної сили та посилання на пропуск строку пред`явлення до виконання виконавчого документу мотивуючи це наступним.

Згідно із частиною 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вже було вказано судом вище, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконання підлягають на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Наведене в сукупності свідчить, що постанова №09 від 09.12.2020 є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню в порядку Закону № 1404-VIII.

Крім цього, постанова №09 від 09.12.2020 містить строк пред`явлення до виконання (пункт 3 останньої), а у спірному рішенні наведено дату набрання таким рішенням законної сили.

Що ж стосується заходу примусового виконання рішення, то, на думку суду, ним є стягнення грошових коштів, що прямо слідує із положень частини 3 статті 23 Закону № 1023-XII, оскільки постанова про застосування штрафу є виконавчим документом і безпосередньо не сплата юридичною особою такого штрафу має своїм наслідком примусове виконання останньої шляхом стягнення такого штрафу.

Разом з цим, не заслуговують на увагу доводи ТОВ «Дієса» щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 затверджено Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів (далі - Порядок), який визначає процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів з суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із пунктом 4 Порядку рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Наказом Мінекономіки від 11.01.2012 №24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2012 №173/20486 затверджено форми актів, постанова та рішень, у тому числі, форму постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Наказ №24).

Так, у вказаній формі постанови зазначено, що остання підлягає виконанню з моменту її винесення.

У разі невиконання порушником постанови в зазначений строк сума штрафу стягується в установленому законодавством порядку.

Постанова набирає чинності з "___" ____________ 20__ року та може бути пред`явлена до виконання протягом одного року з дня набрання нею чинності.

Аналізуючи наведене суд звертає увагу, що постанова про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає до виконання порушником з моменту її винесення, однак примусове її виконання, з урахуванням положень частини 3 статті 23 Закону № 1023-XII здійснюється після спливу 15-денного строку з дня її винесення.

Крім того, форма відповідної постанови містить графу - «Постанова набирає чинності з "___" ____________ 20__ року …».

Таким чином, суд вважає, що пред`явлення до примусового виконання такої постанови можливо після спливу 15 днів з дня її винесення, а відтак на відповідний орган покладено обов`язок обчислити строк набрання її чинності з метою примусового виконання.

З урахуванням наведеного доводи ТОВ «Дієса» щодо того, що дата набрання чинності постанови - 10.02.2021 не відповідає дійсності і є виключно суб`єктивним домислом третьої особи та вчинена нею поза межами визначених законом владних повноважень є хибними.

Що ж стосується не відповідності строку пред`явлення виконавчого документу до виконання наведеного у наказі №24 та строку, що наведений третьою особою у відповідній постанові, суд зверне увагу на наступне.

Наказ №24 було прийнято 11.01.2002, у той час, в Закон України «Про виконавче провадження» вносилися зміни, у тому числі, щодо порядку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Згідно із частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Враховуючи наведене, третьою особою в постанові №09 від 09.12.2020 вказано строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у відповідності до Закону № 1404-VIII, який діяв станом на прийняття постанови.

Суд наголошує, що не внесення змін до Наказу №24 в частині строків пред`явлення виконавчого документу до виконання не вказує про протиправність оскаржуваного рішення №1.

Підсумовуючи вище викладене суд вважає безпідставними доводи ТОВ «Дієса» в цій частині.

Разом з цим, судом встановлено, що постановою №09 від 09.12.2020 постановлено за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною 1 статті 8 Закону №1023 застосувати до ТОВ «Дієса», 21000, м. Київ, вул. Привокзальна, б. 2, ідентифікаційний код юридичної особи: 36483471 штраф у розмірі 243940,00 грн.

Натомість в оскаржуваному рішенні №1 відповідачем вказано, стягнути з ТОВ «Дієса» на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області 243 940,00 грн.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу I Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує, серед іншого, назву виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивну частину документа (далі - реквізити виконавчого документа).

Судом в межах даної адміністративної справи встановлено не відповідність резолютивної частини виконавчого документу - постанови №09 від 09.12.2020 даним, які наведені відповідачем в оскаржуваному рішенні №1.

Вказане свідчить про порушення відповідачем положень пункту 7 розділу I Інструкції №512/5 при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 від 06.04.2021, однак, на переконання суду, зазначене, не може бути самостійною підставою для скасування останньої та визнання її протиправною.

Що ж стосується доводів ТОВ «Дієса» в частині порушення порядку надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження слід звернути увагу на наступне.

Частиною 1 статті 28 Закону № 1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Водночас факт порушення державним виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Суд наголошує, що предметом розгляду даної адміністративної справи не є дії (бездіяльність) державного виконавця, з огляду на що суд враховує відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження виконання відповідачем положень частини 1 статті 28 Закону № 1404-VIII, однак вказує, що зазначене не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене в свої сукупності суд приходить до висновку про відповідність оскаржуваного рішення №1 критеріям, які відповідають частині 2 статті 2 КАС України, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Як наслідок відсутні підстави для скасування спірного рішення №2, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Окрім цього, суд додаткового зазначає, що постановою Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.04.2021 ВП №65034462 завершено та припинено чинність арешту майна боржника.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 45, ) до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03127, м. Київ, вул. Ломоносова, б 22/15, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Максимовича, б. 19, ) про визнання протиправним та скасування постанов відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Бояринцева