Справа № 120/2516/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 вересня 2021 р. Справа №120/2516/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову №0003 від 17 березня 2021 року про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області відносно ФОП ОСОБА_1 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 170000 гривень за порушення підпункту 6 пункту 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", тобто за створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірки характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд.

Водночас, як слідує із постанови про накладення штрафу №0003 від 17 березня 2021 року, ФОП ОСОБА_1 допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення планової перевірки характеристик продукції і жодним чином не перешкоджав у її проведенні.

Крім того, за результатами проведеної перевірки позивачеві не було надано другого примірника акта перевірки та копії протоколу, а також не було надано можливості подати зауваження до акту перевірки. Також суб`єкта господарювання не попереджено за десять днів до початку проведення перевірки про проведення такої, як того вимагає чинне законодавство.

Далі представник позивача вказує на те, що відправлення поштовою кореспонденцією такого акту можливе лише у разі відмови керівника суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи від підписання акта про ознайомлення з ним, проте позивач від підписання акту перевірки не відмовлявся.

Під час розгляду матеріалів перевірки посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області позивача усно повідомлено, що ним не надано документи, які вимагали посадові особи Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, однак жодного запиту чи письмової вимоги з переліком необхідних документів позивачу не направлялося.

Також представник позивача зазначає, що 12 березня 2021 року позивач отримав лист від Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, з яким надіслано акт перевірки характеристик продукції і протокол про виявлені порушення.

Вказаний протокол складений 01 березня 2021 року, але позивача в порушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області не було запрошено для складання протоколу в його присутності.

Також в даному протоколі відсутній підпис суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 про його ознайомлення з ним та наявне посилання на те, що відправлення протоколу суб`єкту господарювання поштою можливе лише у разі відмови керівника суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи від одержання протоколу.

На думку представника позивача, навмисне неознайомлення суб`єкта господарювання з актом перевірки характеристик продукції, а також з протоколом про виявлені порушення призвело до того, що суб`єкт господарювання під час проведення планової перевірки не мав можливості звернутися за правовою допомогою до адвоката, а тому позивач вважає, що Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області такими діями обмежило його у захисті прав та інтересів.

Окрім того, у постанові Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про накладення штрафу від 17 березня 2021 року №0003 зазначено, що розгляд справи відбувся 17 березня 2021 року, однак позивач з`явитись до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області у цей день не мав можливості, оскільки хворів, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниця".

Відповідач, не встановивши причин неявки позивача на розгляд справи, виніс постанову від 17 березня 2021 року за №0003 та наклав на суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 170000 гривень у зв`язку з порушенням пункту 6 частини 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

На думку представника позивача, в даному випадку посадові особи Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області повинні були діяти відповідно до вимог статті 29 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", якою передбачено, що разі якщо органом ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлення відповідного суб`єкта господарювання про виконання ним рішення про приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами чи усунення формальної невідповідності та/або перевірки стану виконання суб`єктом господарювання цього рішення, проведених відповідно до статті 34 цього Закону, встановлено, невідповідність продукції встановленим вимогам не усунено або усунено частково, орган ринкового нагляду відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів вживає таких обмежувальних (корегувальних) заходів: обмеження, заборона надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.

На підставі вищезазначеного представник позивача вважає постанову про накладення штрафу №0003 від 17 березня 2021 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 30 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

20 квітня 2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву. Такий обґрунтований тим, що 24 лютого 2021 року службовими особами відповідача на підставі наказу від 22 лютого 2021 року №767-А, направлення на проведення перевірки від 22 лютого 2021 року №485 та відповідно до секторального плану на 2021 рік, що розміщено на офіційному веб-сайті відповідача, проведено планову перевірку з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717. Під час перевірки встановлено, що продукція, яка знаходилась в магазині, не відповідала вимогам зазначеної постанови в частині відсутності знака відповідності українською мовою, дати виробництва, маркування, складу відомостей про виробника та імпортера. В ході здійснення заходу ідентифікувати товар не виявилось можливим, так як назви та написи на продукції зроблені японською (корейською) мовою. Суб`єкту господарювання було надано термін для зібрання документів, які засвідчують якість продукції (декларації про відповідність) та документи, які встановлюють походження товару (видаткові накладні, інвойси, договори з постачальниками). У встановлений термін на завершення планової перевірки (26 лютого 2021 року) позивач не з`явився та документи, які ідентифікують товар, не надав. В подальшому позивачеві надано додатковий термін для подання необхідних документів, проте і протягом такого терміну такі документи надані не були. Як зазначає відповідач, ОСОБА_1 було запрошено на розгляд справи на 17 березня 2021 року, проте позивач не з`явився, а вимоги посадових осіб не виконав, а відтак відповідачем і була винесена оскаржувана постанова. На підставі зазначеного відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.

28 квітня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог.

12 травня 2021 року відповідачем подано заперечення в порядку статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких викладено міркування щодо наведених представником позивача у відповіді на відзив аргументів.

19 травня 2021 року представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг).

21 травня 2021 року на адресу суду представником позивача подано пояснення, які дублюють зміст позовної заяви та відповіді на відзив.

02 червня 2021 року представником відповідача подано клопотання, у якому наведено спростування деяких міркувань представника позивача, що наведені ним у письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 25 березня 2015 року. Основним видом діяльності підприємця є оптова торгівля парфумними та косметичними товарами.

22 лютого 2021 року відповідно до статті 11 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та секторального плану державного ринкового нагляду за 2021 рік начальником Головного управління Держпродспоживслужби видано наказ №767-А "Про проведення планового заходу державного нагляду (контролю)", яким передбачено проведення в період з 23 лютого 2021 року по 26 лютого 2021 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , ТРЦ "Поділля City" планової перевірки на предмет дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717 "Про затвердження Технічного регламенту мийних засобів".

22 лютого 2021 року оформлено направлення №485 на проведення перевірки характеристик продукції за адресою: АДРЕСА_1 , ТРЦ "Поділля City", магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", терміном з 23 лютого 2021 року по 26 лютого 202 року.

24 лютого 2021 року службовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області проведено планову перевірку за адресою, що визначена у направленні, під час якої встановлено, що продукція, яка знаходиться в магазині, не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717 "Про затвердження Технічного регламенту мийних засобів" в частині відсутності знака відповідності, інформації українською мовою, дати виробництва, маркування, складу, відомостей про виробника та імпортера. В ході здійснення заходу ідентифікувати товар не виявилось можливим, так як назви та написи на продукції зроблені японською (корейською) мовою.

24 лютого 2021 року за наслідками перевірки складено акт перевірки характеристик продукції №0014, в якому зазначено, що при прибутті спеціалістів відділу ринкового нагляду управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на планову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 , магазин "Кіуоко", де здійснює діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , було встановлено, що продукція, яка знаходиться в магазині, не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717 "Про затвердження Технічного регламенту мийних засобів" та Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" в частині відсутності знака відповідності, інформації на українській мові, дати виробництва, маркування, складу, відомостей про виробника та імпортера. Ідентифікувати товар не виявилось можливим, так як назви та написи на продукції на японській (корейській) мові. Суб`єкту господарювання було надано термін для того, щоб зібрати документи, які засвідчують якість продукції (декларації про відповідність) та документи, які встановлюють походження товару (видаткові накладні, інвойси, договори з постачальниками). У встановлений термін ФОП ОСОБА_1 з`явився до управління, проте документи, які ідентифікують продукцію, не були надані. Надалі суб`єкту господарювання було надано додатковий термін для надання документів, в який він не з`явився і на телефонні дзвінки не відповідав. Отже, складання акту перевірки характеристик продукції та рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів не є можливим. Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 створив перешкоди та не виконав вимоги посадових осіб органу ринкового нагляду для встановлення виду та ідентифікації продукції, за що передбачена відповідальність пунктом 6 частини 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

01 березня 2021 року службовою особою відповідача складено протокол №0003 про виявлене порушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", у якому зафіксовано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 створив перешкоди та не виконав вимог посадових осіб органу ринкового нагляду для встановлення виду та ідентифікації продукції, чим допустив порушення пункт 6 частини 4 статті 44 Закону України "Про державний нагляд і контроль нехарчової продукції".

17 березня 2021 уповноваженою особою Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області за результатами розгляду акту перевірки характеристик продукції та протоколу про виявлені порушення дії ФОП ОСОБА_1 кваліфіковано як ненадання документів на мийні засоби, які відповідають встановленим вимогам, створення перешкод та невиконання вимог посадових осіб органу ринкового нагляду для встановлення виду та ідентифікації продукції, за що передбачена відповідальність пунктом 6 частини 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Постановою від 17 березня 2021 року №0003 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 170000 гривень.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції.

Особливості проведення планових перевірок під час здійснення заходів державного ринкового нагляду врегульовано Законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.

Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" державний ринковий нагляд - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами (абзац 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції").

Відповідно до положень згаданої вище статті орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, що визначається відповідно до Закону.

У разі якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", повноваження також через свої територіальні органи, термін "орган ринкового нагляду" позначає також його територіальні органи.

Сфера відповідальності органу ринкового нагляду - перелік видів продукції, затверджений відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України, щодо яких відповідний орган ринкового нагляду здійснює ринковий нагляд.

З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (пункти 4, 6, 11 частини 1 статті 11 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції").

Частинами 1 та 2 статті 20 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" передбачено, що ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності. Секторальний план ринкового нагляду охоплює види продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.

Секторальні плани ринкового нагляду затверджуються відповідними органами ринкового нагляду не пізніше 1 грудня року, що передує плановому (частина 8 статті 20).

Частиною 1 статті 22 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" визначено, що заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" при проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції.

Відповідно до частин 3, 6 статті 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.

Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.

Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Перевірки характеристик продукції проводяться: 1) у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання; 2) у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію); 3) за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб; 4) у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції; 5) за місцезнаходженням органу ринкового нагляду.

Планова перевірка органами державного ринкового нагляду проводиться не стосовно суб`єкту господарювання, а стосовно продукції, характеристики якої перевіряються.

Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.

Під час проведення перевірок продукції певного виду (типу), категорії та/або групи забороняється перевіряти продукцію іншого виду (типу), категорії та/або групи.

Таким чином, планова перевірка відповідно до вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" має особливості, відмінні від перевірок, які здійснюються відповідно до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Зазначена перевірка не потребує попереднього затвердження плану з зазначенням відомостей про суб`єкта господарювання, а потребує лише зазначення у секторальному плані з переліком виду продукції, яку планується перевірити, та характеристик продукції, що планується перевірятись. Також така перевірка проводиться без попереднього письмового чи усного повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу, оскільки Закони України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції" не передбачають надіслання такого.

Відтак, доводи представника позивача в частині неповідомлення його довірителя про початок проведення планової перевірки, що, на його думку, є порушенням, спростовуються наведеними вище положеннями законодавства.

Щодо процедури проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 23-1 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" за результатами здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції посадова особа органу ринкового нагляду складає акт, який повинен містити такі відомості:

а) найменування органу ринкового нагляду, а також посади, прізвища, імена та по батькові посадових осіб, які здійснили відповідний захід;

б) дату та номер складання акта;

в) місце розміщення продукції (найменування та адреса об`єкта, де розміщується продукція (магазин, ринок тощо);

г) найменування юридичної особи, її місцезнаходження або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, її місце проживання, телефон, інші відомості, що дають змогу ідентифікувати осіб, що є виробниками, уповноваженими представниками, імпортерами або розповсюджувачами відповідної продукції;

ґ) тип перевірки (планова або позапланова);

д) предмет перевірки (вид (тип), категорія та/або група продукції);

е) прізвища, імена та по батькові осіб, які залучаються до проведення перевірки відповідно до пункту 7 частини першої статті 15 цього Закону.

Посадова особа органу ринкового нагляду зазначає в акті детальний опис порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки, з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду, які здійснювали перевірку, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи щодо здійснення перевірки є невід`ємною частиною акта органу ринкового нагляду.

У разі відмови суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи підписати акт посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, або уповноваженій нею особі в останній день перевірки, а другий зберігається в органі ринкового нагляду.

Отже, вказаними положеннями Закону передбачено, що в останній день перевірки (26 лютого 2021 року) акт перевірки характеристик продукції підписується посадовою особою ринкового нагляду та суб`єктом господарювання, у якого проводилася така перевірка. При цьому, якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом перевірки, він підписує такий із відповідними зауваженням, а у разі відмови від підписання акту посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого акту відповідний запис.

Водночас, акт проведення перевірки продукції №0014 від 24 лютого 2021 року не містить відмітки про відмову суб`єкта господарювання від підпису, як і не містить зазначення про отримання ним другого примірника такого акту.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що органом ринкового нагляду не дотримано процедуру складання акту в частині ознайомлення суб`єкта господарювання з таким одразу після проведення перевірки.

Відповідно до пунктів 3-6 частини 6 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.

Протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та фізичною особою, у тому числі фізичною особою - підприємцем, чи керівником юридичної особи або уповноваженою ним особою.

У разі відмови фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи підписати протокол посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого протоколу відповідний запис.

Один примірник протоколу вручається фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, чи керівнику юридичної особи або уповноваженій ним особі, а другий - зберігається в органі ринкового нагляду.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що протокол про виявлене порушення вимог законодавства складається виключно на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.

Водночас, в даному випадку органом ринкового нагляду як в складеному протоколі, так і в акті перевірки характеристик продукції не зазначено про документи, які містять інформацію про походження продукції та її обіг.

Відтак, оскільки у протоколі відсутні посилання на документи, які містять інформацію про походження продукції та її обіг, тому такий протокол не відповідає вимогам, що встановлені до нього.

Крім того, в протоколі про виявлене порушення вимог Закону відсутній підпис про вручення такого суб`єкту господарювання або ж вказівка про відмову від підпису в ньому.

Відповідно до пунктів 7-8 частини 6 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" протокол разом з актом перевірки, поясненнями фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи (у разі їх наявності) та документами, що стосуються справи, не пізніше наступного робочого дня за днем його складання передається керівнику чи заступнику керівника органу ринкового нагляду, які розглядають справу протягом 15 календарних днів з дня отримання протоколу та відповідних документів і приймають рішення про накладення штрафу. Кожний штраф оформляється окремою постановою. Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.

Відтак, керівник чи заступник керівника органу ринкового нагляду на підставі протоколу про виявлене порушення та акту перевірки характеристик продукції протягом 15 календарних днів з дня отримання таких приймає рішення про накладення штрафу.

Суд зазначає, що вказаним Законом не передбачено повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а відтак доводи представника позивача щодо неповідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи органом ринкового нагляду є необґрунтованими.

Надаючи оцінку прийнятій постанові, слід встановити, чи мав місце факт недопуску позивачем до проведення перевірки характеристик продукції посадових осіб контролюючого органу та невиконання встановлених вимог посадових осіб, які здійснювали ринковий нагляд, адже штрафна санкція до позивача застосована саме у зв`язку із порушенням пункту 6 частини 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Так, відповідно до підпункту 6 пункту 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд.

Тобто, притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за цією нормою можливе у разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірки та у разі невиконання встановлених Законом вимог посадових осіб, що здійснюють ринковий нагляд.

Судом встановлено, що постанова про накладення штрафу від 17 березня 2021 року №0003 винесена за те, що суб`єкт господарювання не надав документи на мийні засоби, які відповідають встановленим вимогам, створив перешкоди у проведенні перевірки та не виконав вимоги посадових осіб ринкового нагляду для встановлення виду та ідентифікації продукції.

При цьому, у постанові, що оскаржується, зазначено, що складання акту перевірки характеристик продукції не є можливим. Однак, 24 лютого 2021 року такий акт все ж складено.

На думку суду, складання акту перевірки характеристик продукції №0014 від 24 лютого 2021 року підтверджує проведення такої перевірки, що виключає можливість застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу на підставі підпункту 6 пункту 4 статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Суд звертає увагу, що створення перешкод передбачає активну поведінку суб`єкта господарювання, направлену на перешкоджання інспектору під час здійснення перевірки у її проведенні, отриманні необхідної інформації, тобто у реалізації своїх повноважень, що є підставою для складання акту. Проте, позивачем такі дії не вчинялися.

Щодо невиконання встановлених Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, то суд установив, що законність вимог контролюючого органу в даному випадку має підтверджуватися посиланням на конкретну норму Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", а з наявних у матеріалах справи доказів незрозуміло, які саме вимоги не виконав суб`єкт господарювання, оскільки, щонайменше, відповідач не звертався до позивача з будь-якими письмовими запитами (вимогами), які б містили такі вимоги.

Крім того, з матеріалів перевірки не вбачається, що відповідач намагався реалізувати свої повноваження - отримати пояснення, документи, зразки продукції, тощо.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення - створення перешкод шляхом недопущення (вчинення протидії) до проведення перевірки характеристик продукції та невиконання встановлених вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд.

Відтак, постанова про накладення штрафу від 17 березня 2021 року №0003 є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень суб`єктів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, а тому таке слід визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 2270 гривень, що підтверджується квитанцією від 24 березня 2021 року.

Відтак, на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2270 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги №63/21-а від 19 березня 2021 року, що укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Драчук Т.М., передбачено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатком до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Додатком №1 до договору №63/21 про надання професійної правничої допомоги від 19 березня 2021 року встановлено, що винагорода за надання правової допомоги складає 30000 гривень.

Квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 19 березня 2021 року підтверджується сплата ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 30000 гривень.

З детального опису робіт (наданих послуг) за договором № 63/21-а від 19 березня 2021 слідує, що адвокат надавав клієнту такі послуги: попереднє вивчення матеріалів, формування правової позиції, консультування, укладення договору про надання правничої допомоги, додатку до договору та оформлення фінансових документів (витрачено 3 години часу, вартість роботи 3000 гривень); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, вивчення судової практики, копіювання документів та завірення їх належним чином (витрачено 7 години часу, вартість роботи 4000 гривень); підготовка та подання позовної заяви (витрачено 13 годин часу, вартість роботи 13000 гривень) та подання відповіді на відзив (витрачено 10 годин часу, вартість роботи 10000 гривень). Загальний розмір наданих послуг становить 30000 гривень.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 30000 гривень є досить завищеними.

Так, надані адвокатом послуги, що пов`язані із попереднім вивченням матеріалів, формуванням правової позиції, консультуванням, укладенням договору про надання правничої допомоги, додатку до договору та оформлення фінансових документів, опрацюванням законодавчої бази, вивченням судової практики, копіюванням документів охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю такої роботи.

Отже, більшість послуг, що надавалися на виконання умов згаданого договору, були пов`язані із підготовкою до складання позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Також досить сумнівними є твердження представника позивача про витрату ним десяти годин часу для підготовки відповіді на відзив на позов, адже зміст такої в деякій частині дублює зміст позовної заяви.

Крім того, адміністративна справа №120/2516/21-а розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на переконання суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 8000 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8000 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 17 березня 2021 №0003 про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 170000 гривень.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (місцезнаходження: 21036, м. Вінниця, вулиця Максимовича, буд. 19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40310643)

Повний текст рішення складено 03.09.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович