Справа № 675/2004/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/2004/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

01 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Марчука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" (далі ДУ "Замкова виправна колонія (№58)"), в якому просив:

-визнати бездіяльність ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" у ненаданні ОСОБА_1 телефонних переговорів в межах рухомого мобільного зв`язку, відповідно до заяв останнього, протиправною;

-зобов`язати ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" надавати ОСОБА_1 можливість здійснювати телефонні дзвінки в межах рухомого (мобільного) зв`язку кожного дня, на підставі його письмових заяв;

-стягнути з ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

16.06.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

Позивач вважаючи, що адміністрацією ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" обмежене його право на щоденне телефонне спілкування (з урахуванням побажань засудженого щодо часу здійснення розмови) звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи не встановлено документально підтверджених фактів відмови у наданні позивачеві доступу до телефонних розмов в установі відбування покарання з січня 2020 за його заявами, а позивачем не доведено, що відповідач створював передумови для отримання неправомірної вигоди від нього у зв`язку з наданням доступу до телефонних розмов.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

За приписами ст.2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

За приписами ч. 5 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України (ч. 8 ст. 110 КВК України).

Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (Правила №2823/5). Вказані Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (абз. 2 п. 1 Розділу І Правил №2823/5).

За змістом п. 2 Розділу ХІІІ Правил №2823/5 засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.

П. 2 розділу XIV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що права засуджених до позбавлення волі захищені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання виконання покарань, при цьому, умови виконання покарання, визначені Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які є обов`язковими до виконання як адміністрацією установ виконання покарань, так і усіма засудженими.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" №36/ОД-20 від 13 січня 2020 року встановлений розпорядок дня для засуджених, які утримуються в ізольованому секторі до довічного позбавлення волі, відповідно до якого телефонні переговори надаються без обмеження їх кількості, у понеділок - п`ятницю о 09.00 - 11.30 год. та о 14.00 - 17.00 год.

Також, 13 січня 2020 року затверджено Положення про здійснення засудженими державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, відповідно до п. 15 якого у вихідні та святкові дні надання телефонних розмов здійснюється по стаціонарних телефонних апаратах, а в окремих випадках, за наявності можливості належного контролю та нагляду за засудженими, можуть бути надані телефонні розмови в мережі рухомого (мобільного) зв`язку.

Крім того, 13 січня 2020 року винесено наказ №39/ОД-20 "Про здійснення засудженими державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" телефонних розмов у межах рухомого мобільного зв`язку та користування глобальною мережею Інтернет".

Наказом начальника ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" № 179/ОД-20 від 10.06.2020 року встановлено розпорядок дня для засуджених, які утримуються в ізольованому секторі до довічного позбавлення волі, відповідно до якого телефонні переговори надаються без обмеження їх кількості, понеділок - п`ятниця з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., крім вихідних та святкових днів.

Як свідчить зміст позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом слугувало те, що останній з січня 2020 року щоденно звертався до начальника ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" із заявами про надання можливості здійснити телефонні дзвінки по мобільному телефону. Згідно тверджень позивача, така можливість останньому надається максимум два рази в тиждень, а останнім часом взагалі не надається. При цьому, адміністрація установи фальсифікує списки надання телефонних переговорів з тією метою, щоб засуджені за телефонні розмови платили посадовим особам установи хабарі.

Поряд з цим, з матеріалів справи з`ясовано, що позивач протягом 2020 року неодноразово звертався з заявами про надання телефонних розмов, які були розглянуті адміністрацією ДУ "Замкова виправна колонія (№58)", про що свідчать резолюції "Дозволяю"/"Дозволити"/дата на вісімдесяти двох заявах, написаних останнім.

Надання ОСОБА_1 телефонних розмов у визначені ним дні та у межах 15 хвилин підтверджується відомостями з журналу обліку телефонних розмов засуджених відділення соціально-психологічної служби №6, 7 ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" та журналом надання телефонних розмов для засуджених відділення №6,7, які містять підписи позивача.

Вказане не спростовано ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Поряд з цим, з наявних матеріалів справи з`ясовано, що відповідно до постанови начальника установи від 22.05.2020 року ОСОБА_1 був поміщений до карцеру установи на вісім діб. У цей період телефонні розмови йому не надавались.

Частинами восьмою, одинадцятою статті 134 КВК України передбачено, що поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Під час тримання в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засудженим забороняються побачення, за винятком адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми.

Засудженим, на яких накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), телефонна розмова може бути надана лише з дозволу начальника колонії як виняток, з метою виховного впливу або у зв`язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім`ї).

Отже, на законодавчому рівні встановлені відповідні обмеження для осіб, на яких накладено дисциплінарне стягнення, зокрема, обмеження у здійсненні телефонних розмов. Телефоні дзвінки здійснюються як виняток, з метою виховного впливу або у зв`язку з винятковими особистими обставинами, та лише з дозволу начальника колонії.

Однак, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що у позивача виникли виняткові обставини, з настанням яких начальник колонії мав підстави для надання дозволу на телефонну розмову із родичами. Про обмеження у праві побачення з адвокатом за час перебування у карцері позивач не зазначає.

Не наведено таких і ОСОБА_1 в судовому засіданні під час надання пояснень та обгрунтування доводів апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, які жодним письмовим доказом не підтверджені.Тоді як відповідачем доведено правомірність своїх дій, про що надано відповідні письмові докази, які не спростовані позивачем.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вказує на те, що остання є похідною від позовних вимог про визнання бездіяльності ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" у ненаданні ОСОБА_1 телефонних переговорів в межах рухомого мобільного зв`язку, відповідно до заяв останнього, протиправною та зобов`язання відповідача надавати позивачу можливість здійснювати телефонні дзвінки в межах рухомого (мобільного) зв`язку кожного дня, на підставі його письмових заяв, а тому може бути задоволена лише у разі задоволення вказаних вище позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 74, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 вересня 2021 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.