Справа № 156/581/21
Суддя: Федечко М. О.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/581/21
Провадження № 2-а/156/24/21
Рядок статзвіту №
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді: Федечко М.О.

з участю: секретаря судових засідань Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поліцейського СРПП № 1 відідлу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділення поліції, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Білецький Я.Л. в інтерсах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову поліцейського СРПП № 1 відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділення поліції Ручика О.О. від 21 червня 2021 року серії БАБ № 846167 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 5, ч. 6 ст. 121, ст..125 , ч. 2 ст. 122 КУпАП. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 21 червня 2021 року відповідачем винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 5, ч. 6 ст. 121, ст..125 , ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до змісту постанови 21 червня 2021 року о 10 год. 35 хв. в с. Іванівка він керував мопедом «Карпати» без д.н.з не маючи посвідчення водія відповідної категорії, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, без мотошолома, не надав дороги пішоходам, які проходили проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переході та подав звуковий сигнал без необхідності в населеному пункті, перед зупинкою транспортного засобу не показав сигнал покажчика повороту, чим порушив п.п. 2.1 А, 30.1, 2.3В, 18.1, 9.5, 9.2А, 30.2 ПДР України. Правопорушення об`єднані згідно ст.. 36 КУпАП. Вважає вище вказану постанову незаконною та необгрунтованою виходячи із наступного. Транспортним засобом ОСОБА_1 в той день не керував, а штовхав його по вулиці та намагався завести двигун , однак йому цього не вдалося. В той час до нього під`їхали працівники поліції та поцікавилися чий мопед та як прізвище власника вказаного мопеду. Після цього працівники поліції поїхали далі. В його присутності постанову інспектор не виносив, пояснень від нього не відбирав, копії постанови на місці не вручав, її змісту не озвучував. Про сплату штрафу у встановлені строки не повідомив та права передбачені ст.. 268 КУпАП не роз`яснював. Оскаржувану постанову позивач отримав 22 липня 2021 року через поштове відділення зв`язку. Разом з тим, у постанові допущено ряд неточностей та протиріч зокрема, час винесення постанови 21 червня 2021 року о 10 год. 38 хв. в той час як в описовій частині даної постанови вказано час скоєння правопорушень 21 червня 2021 року о 10 год. 35 хв. Копія постанови позивачу надіслана через двадцять шість днів. У змісті постанови відсутні відомості про докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. У постанові не зазначено, що до неї додаються пояснення свідків, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відеозапис з місця події, рапорт працівника поліції щодо даної події. Про те, що оскаржувана постанова виносилась у відсутність ОСОБА_1 також свідчить відсутність його підпису в ній або запису про відмову від підпису, або отримання копії постанови. Відмову від підписання та отримання копії постанови не зафіксовано належним чином. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом.

В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити та суду пояснив, що позивачу взагалі не було відомо про винесення вказаної постанови. Відповідачем порушено строки надіслання вказаної постанови, яку надіслано аж через 26 днів після її винесення. В той день позивач взагалі не керував мопедом, а штовхав його по дорозі, оскільки у нього був несправний двигун. Крім того, інспектором неправильно вказано пункти ПДР України замість 2.3 Г зазначено 2.3.В. Вважає винесену постанову незаконною та такою, що складена з грубим порушенням норм законодавства, які вказані у позовній заяві при її винесенні.

В судове засідання 06 вересня 2021 року позивач та його представник не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 поліцейський СРПП № 1 відідлу поліцейської діяльності № 1 (сел.. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділення поліції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду даної адміністративної справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходяться в матеріалах адміністративної справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відзив від відповідачів на адресу суду на позов не надходив.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності сторін на підставі наявних доказів, так як такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток.

Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано. Суду не надано належних доказів, які б підтверджували вчинення ним адмінправопорушень.

Слід також зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення , саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відтак суду не надано доказів, які б свідчили вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 5, 6 ст. 121, ст. 125, ч. 2 ст. 122 КУпАП 21 червня 2021 року в с. Іванівка Іваничівського району (Володимир-Волинського району) Волинської області про що вказано у постанові відповідача від 21 червня 2021 року.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких грунтується висновок, про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення. Разом з тим, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Враховуючи, що ч. 3 ст. 286 КАС України не передбачено право суду визнавати постанову незаконною, то вказана частина вимог до задоволення не підлягає.

Згідно ст.139 КАСУ з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки матеріалами справи, зокрема квитанцією від 26 липня 2021 року (а.с. 1) підтверджується факт сплати позивачем судового збору в розмірі 454 грн. за подання до суду адміністративного позову, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом не вирішується питання про компенсацію суми судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., оскільки на момент ухвалення рішення позивачем не додано документального підтвердження їх понесення.

На підставі вище зазначеного, керуючись ст.ст. 73, 75, 76, 259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов задоволити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 846167 винесену 21 червня 2021 року інспектором СРПП № 1 відідлу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділення поліції Ручиком Олександром Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 5, ч. 6 ст. 121, ст..125 , ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження у справі - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ НПУкраїни в Волинській області в користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Іваничівський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Федечко