Справа № 308/11937/21
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

представника позивача Радь О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Талапа Б.С.,

перекладача Поп Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Словаччини, про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців та примусового видворення з України громадянина Словаччини,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Словаччини, про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців та примусового видворення з України громадянина Словаччини.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме ухилення від виїзду за межі території України після закінчення строку дії візи, громадянина Словаччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Зазначає, що на підставі викладеного та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС України в Закарпатській області 16.11.2019 року прийнято рішення № 07 про примусове повернення з України громадянина Словаччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та роз`яснено відповідачу про зобов`язання покинути територію України у термін до 26.11.2019 року.

Однак, у вказаний строк територію України відповідач не покинув.

Звертає увагу на те, що відповідач не має законного джерела існування на території України, що є прямим порушення імперативної норми ч. 1 ст. 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Оскільки відповідач свідомо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду із України, представник позивача вказує, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач й надалі ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, враховуючи, у зв`язку з відсутністю документа, що дає право на перетин кордону та те що, постійного місця проживання немає, а тому, вважає, що наведені обставини є підставою для його затримання.

На підставі наведеного, а також з урахуванням того, що громадянин громадянина Словаччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо ухиляється від виконання рішення органу міграційної служби про примусове повернення з України, таким чином своїми діями порушує законодавство України, просить суд: видворити громадянина Словаччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України; затримати громадянина Словаччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що йому було відомо про рішення щодо його примусове видворення, однак таке рішення не виконав у зв`язку з сімейними обставинами.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову в частині вимог про примусове видворення відповідача не заперечив, заперечивши в частині вимог про його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, зауваживши, що відповідач має місце проживання на території України.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Словаччини, 13.11.2019 року, о 16.00 год., було виявлено уповноваженою особою ДМС України за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував на території України з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства, а саме ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування на 660 днів.

Громадянин Словацької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Медзілаборсе Словацької Республік.

Як вбачається з пояснення відповідача, 24.10.2017 року він в`їхав на територію України через КПП «Ужгород» по паспорту SVK НОМЕР_1 і проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК 000146 від 13.11.2019 року за ч. 1 ст. 203 КУпАП і у зв`язку з порушенням вимог ч. ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано стягненню у виді штрафу, що підтверджується постановою про накладання адміністративного стягнення серії ПН МЗК 000148 від 13.11.2019 року.

Громадянин Словацької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до органів та підрозділів міграційної служби із заявою про продовження терміну перебування та документами, необхідних для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався. Підстав на подальше перебування на території України не має у зв`язку з відсутністю коштів.

Враховуючи викладене та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України та охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян Україні та інших осіб, які проживають в Україні, на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», головним спеціалістом Іршавського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в Закарпатської області прийнято рішення № 7 від 16.11.2019 року, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Словацької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 26.11.2019 року.

Про вказане рішення ОСОБА_1 повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним записом та його підписом у рішенні.

Разом з тим, вказане рішення відповідач не виконав та територію України не покинув.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, за яким примусовому видворенню підлягають: 1) особи, які не виконали рішення відповідного компетентного органу про примусове повернення; 2) або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 16.11.2019 року про примусове повернення позивачем зазначено, що у відповідач до органів та підрозділів міграційної служби із заявою про продовження терміну перебування та документами, необхідних для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, підстав на подальше перебування на території України не має у зв`язку з відсутністю коштів.

Отже, на думку суду, у позивача наявні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України врегульовані приписами ст. 288 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суд зауважує, що доказів наявності законних підстав для перебування на території України, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 ст. 31 Закону № 3773-VI передбачено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Жодних доказів стосовно наявності обставин, за яких забороняється примусове видворення відповідача під час судового розгляду відповідачем надано не було, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 31 Закону № 3773-VI до відповідача не має.

Разом з тим, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

В той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Як встановлено судом, відповідач перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, а також не відноситься до осіб, яким надано статус біженця або потребує додаткового захисту.

Позивачем доведено обґрунтованість підстав вважати щодо можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. При цьому позивач обґрунтовано наголошує на відсутності документа, що дає право на виїзд з України, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійного залишення території України.

Суд вважає, що затримання відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим та належним, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведенню процедури видворення, відповідає волі національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд вважає, що суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання: рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 12, 72, 77, 90, 241, 244, 246, 257, 288, 289, 371 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Примусово видворити за межі території України громадянина Словаччини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Словаччини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком до 6 (шести) місяців.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині примусового видворення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуюча А.І. Сарай