Справа № 140/4829/21
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4829/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2020 № 0-0308.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 №0-0308, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на загальну суму 7 765, 95 грн.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та безпідставним, оскільки, об`єкт нерухомості, який належить позивачу на праві приватної власності і щодо якого контролюючим органом донараховано податкове зобов`язання, є будівлею/спорудою, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому, в силу приписів підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

З наведених підстав позивач просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення засідання та виклику сторін.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належить позивачу, не підпадають під дію пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, оскільки правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно, у вигляді звільнення його від сплати, є одночасна сукупність наступних умов: використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; особа є сільськогосподарським товаровиробником. Проте, на думку представника відповідача, позивач - фізична особа, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм ПК України.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та керуючись нормами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України контролюючим органом було сформовано та надіслано позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У відповіді на відзив від 05.07.2021 позивач повністю не погоджується з доводами відповідача викладеними у вищевказаному відзиві та просить суд задовольнити поданий адміністративний позов повністю.

Представник відповідача у поданому запереченні від 06.07.2021 на відповідь просить в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, які є аналогічними доводам викладеним у відзиві на позовну заву.

Представник позивача у додаткових поясненнях від 15.07.2021 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити повністю.

Справу розглянуто по суті відповідно до вимог частини першою статті 258 та частини другої статті 262 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 21.04.2011 позивач ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основними видами економічної діяльності є, зокрема: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами санітарно-технічним обладнанням (основний), 02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 16.11.2016 за №22375984. (а.с.10-14)

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: приміщенням звірогосподарства загальною площею 372,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . (а.с.22-23)

05.02.2020 ГУ ДПС у Волинській області, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0308, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, а саме: за приміщення звірогосподарства загальною площею 372,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 в сумі 7765, 95 грн. (а.с.18а)

Не погоджуючись з прийнятим ГУ ДПС у Волинській області податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржила його в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із того, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 у редакції, чинній станом на 2018 рік, визначено, що не є об`єктом опадаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Судом встановлено та як слідує з матеріалів справи, позивач ФОП ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: приміщенням звірогосподарства загальною площею 372,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . (а.с.22-23)

Об`єкт нерухомості, який належить позивачу на праві приватної власності і щодо якого контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, є будівля/споруда, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме: приміщенням звірогосподарства загальною площею 372,2 кв.м.

Відповідно до підкласу 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва» класу 1251 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» "Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000", затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації та розроблений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 року № 971 «Про програму реформування державної статистики на період до 2002 року, приміщенням звірогосподарства призначене суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є будівлею сільськогосподарського призначення.

Таким чином, матеріалами справи стверджується, що спірна будівля належать позивачу на праві власності та призначена для використання у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18, правовий аналіз п. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Поряд з цим на користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Відтак, помилковими є твердження представника відповідача про те, що сільськогосподарським товаровиробником є лише юридичні особи.

Як встановлено судом, основними видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами санітарно-технічним обладнанням (основний), 02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 16.11.2016 за №22375984

Отже, згідно видів діяльності, позивач має право займатися сільськогосподарською діяльністю, передбаченою наведеною вище класифікацією видів економічної діяльності.

Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис", виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18, від 01 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 21 жовтня 2020 року у справі №520/8580/18.

Отже, враховуючи наведені норми, та встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі №817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, яка є обов`язковою для суду при вирішенні даної справи.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства України та порушує майнові права та інтереси позивача.

За вказаних обставин позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2020 №0-0308.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції від 11.05.2021 ПН1232787, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинської області судові витрати при сплаті судового збору в сумі 908, 00 грн.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 05.02.2020 №0-0308.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області, , адреса: 43010, м. Луцьк, Київський майдан, 4.

Суддя Ю.Ю. Сорока