Справа № 200/9423/21
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р. Справа№200/9423/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86)

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу від 27 травня 2021 року № 304 о/с, поновлення на посаді старшого інженера сектору інформаційної підтримки Маріупольського районного управління поліції з 27 травня 2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 травня 2021 року по день ухвалення рішення.

Ухвалою від 29 липня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/9423/21, ухвалив про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), задовольнив клопотання позивача та визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду, зобов`язав відповідача надати належним чином засвідчені копії, а саме довідку про розмір середньоденної заробітної плати позивача та довідку про розмір середньої заробітної плати за повні два останні місяці, що передували звільненню.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 304 о/с від 27 травня 2021 року позивача було звільнено зі служби в поліції. Наказ видано відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 ч. 1 ст.77 КЗпП України. Вказаний наказ позивач вважає таким, що підлягає скасуванню, з поновленням позивача на роботі, оскільки рапорти про звільнення, на підставі яких було видано наказ, складені під тиском працівників поліції, до того ж один з них був складений попередньою датою. Позивач зазначив, що відчуваючи тиск з боку працівників поліції, реально побоюючись щодо результатів подальшого розслідування, був змушений написати 2 рапорти про звільнення за власним бажанням.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що 13 травня 2021 року позивач на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. У рапорті позивач також зазначив, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає себе здоровим, та вказав, що наслідки відмови від ВЛК йому роз`яснені та з ними згоден. 26 травня 2021 року позивач подав рапорт, де зазначив, що наполягає на своєму звільненні з 27 травня 2021 року. Ця дата погоджена керівництвом ГУНП в Донецькій області, отже сторони дійшли згоди про звільнення у більш короткий строк. Тому, ГУНП в Донецькій області мало всі наявні підстави для звільнення позивача в зазначений ним у рапорті строк. Варто також зазначити, що за загальними правилами, передбаченими законодавством, обов`язок особи попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні також дотримано. Виконуючи бажання працівника звільнитися, начальником ГУНП в Донецькій області 27 травня 2021 року видано наказ № 304о/с, яким відповідно до розділу VII Закону №580 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 27 травня 2021 року. За таких обставин, при звільненні позивача з 27 травня 2021 року, тобто з дати, з якої він бажав звільнитися, ГУНП в Донецькій області діяло з дотриманням вимог законодавства. У день звільнення позивачу посадовими особами Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області видано передбачені законодавством документи, що підтверджується відповідною розпискою від 27 травня 2021 року. Таким чином, при виданні наказу про звільнення позивача зі служби ГУНП в Донецькій області діяло в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і не порушувало його прав.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 16 травня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_1 . Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 5 січня 2015 року № .

13 травня 2021 року позивач на ім`я начальника Головного управління НП в Донецькій області подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

26 травня 2021 року позивач подав рапорт, де зазначив, що наполягає на своєму звільненні з 27 травня 2021 року. Ця дата погоджена керівництвом Головного управління НП в Донецькій області, про що свідчить подання про звільнення та рішення по поданню від 27 травня 2021 року.

Наказом Головного управління НП в Донецькій області від 27 травня 2021 року № 304о/с відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 27 травня 2021 року.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з пунктом 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема за власним бажанням.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року зазначено, що відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та врегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Таким спеціальним нормативним актом є Положення №114, яке підлягає відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказаний правовий висновок також наведений в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №817/981/17. Верховний Суд зазначив, що норми Положення №114, зокрема, в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням.

Постанова № 114 регулює порядок проходження служби працівниками Національної поліції, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто по своїй суті є реорганізованими органами внутрішніх справ.

Постанова №114 є чинною, інший нормативно-правовий акт, який регулює питання проходження служби в Національній поліції, не прийнято.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ (поліції), що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку.

Згідно з частиною 2 статті 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Проте, у межах передбаченого пункту 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитись про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Вказана правова позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України, яка вказана у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14, врахування якої при здійсненні правосуддя є обов`язковим згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом вище, наказ про звільнення позивача було видано на підставі рапортів, підписаних позивачем 13 та 26 травня 2021 року, в яких позивач просив звільнити його з поліції за власним бажанням із зазначенням дати звільнення з 27 травня 2021 року. Отже, сторони можуть домовитися про конкретну дату звільнення, позивач в своєму рапорті від 26 травня 2021 року зазначив конкретну дату звільнення з 27 травня 2021 року, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивач погодив з керівництвом дату свого звільнення.

При цьому, за змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку. Як вбачається з матеріалів справи позивач не скористався цим правом та не надавав до відповідача заяви про відкликання рапорту про звільнення.

Також, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що рапорт про звільнення позивачем було написано ним під тиском керівництва, оскільки, позивачем не було зазначено в чому виражався такий тиск, яким чином він здійснювався та не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Крім того, позивач не зазначає та не надає суду доказів того, що він перебував в безпорадному стані при написанні рапортів, а тому позивач він міг усвідомлювати свої дії та керуватися своїми вчинками.

Суд також зазначає, що надані позивачем матеріали кримінального провадження № 0000018 від 22 березня 2021 року жодним чином не відносяться до даних правовідносин та не несуть жодних правових наслідків для сторін саме у даній справі.

Отже, суд зазначає, що під час перевірки правомірності винесення оскаржуваного наказу від 27 травня 2021 року «По особовому складу» № 304 о/с про звільнення за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) позивача, судом встановлено, що підстави винесення оскаржуваного наказу відповідають фактичним обставинам, що передували його прийняттю.

Позивач скористався правом на звільнення за власним бажанням з погодженим строком звільнення шляхом подачі рапортів від 26 травня 2021 року про звільнення з зазначенням бажаної дати звільнення, що є поважною причиною для скорочення тримісячного строку для подачі такого рапорту, аналізом процедури прийняття оскаржуваного наказу встановлено, що відповідачем не допущено порушень норм законодавства та прав позивача при його винесенні.

Таким чином, відповідачем було прийняло законне, правомірне рішення у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача у встановлений законом спосіб згідно до поданих останнім рапортів про звільнення, а тому суд не вбачає підстав для скасування наказу від 27 травня 2021 року «По особовому складу» № 304 о/с, та, як наслідок, поновлення позивача на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання незаконним та скасування наказу від 27 травня 2021 року № 304 о/с, поновлення на посаді старшого інженера сектору інформаційної підтримки Маріупольського районного управління поліції з 27 травня 2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 травня 2021 року по день ухвалення рішення, відмовити повністю.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 7 вересня 2021 року. Повне судове рішення складено 7 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар