Справа № 640/19199/18
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ №640/19199/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗОФАСТ УКРАЇНА" до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною і скасування постанови від 06.11.2018,

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати протиправною і скасувати постанову відповідача від 06.11.2018 №КВ1300/73/НД/СПТД/ФС-562 про накладення штрафу у розмірі 372300 грн.

Підстави позову: помилковість висновку відповідача про недопущення працівниками позивача інспекторів праці до інспекційного відвідування і відсутність підстав для накладення на позивача штрафу, передбаченого абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Зазначає, що орендує офісне приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14, в якому 11.10.2018 посадові особи та/або інші працівники були відсутні, тому твердження відповідача про недопуск до приміщення позивача не відповідають дійсності. Відсутність працівників позивача за вказаною адресою виключає наявність підстав для накладення спірного штрафу. Жодних протоколів про адміністративне правопорушення та/або постанов про відносно посадових осіб та/або працівників позивача складено не було, що свідчить про те, що ними не вчинялось правопорушення, передбачене ст. 188-6 КУпАП. Розгляд справи про накладення штрафу проведено без присутності представника позивача, чим позбавлено останнього надати пояснення стосовно відсутності порушення. Спірний штраф накладено на підставі акту про неможливість інспекційного відвідування, який не входить до переліку документів, на підставі яких може бути накладено штраф, передбачений ст. 265 КЗпП України.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові з підстав правомірності оспорюваної постанови. Зазначає, що на підставі наказу і направлення про проведення інспекційного відвідування позивача інспекторами праці здійснено виїзд за місцем здійснення господарської діяльності позивачем, проте працівники останнього, зачинивши двері, не допустили їх до приміщення. Для підтвердження факту перешкоджання проведення інспекційного відвідування інспекторами здійснено виклик поліції, зареєстрований 11.10.2018 за №72336. У зв`язку з неможливістю вручення уповноваженій особі позивача документів копія направлення та два примірники вимоги про надання документів від 11.10.2018 №1300 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Станом на 22.10.2018 вимогу про надання документів не виконано, чим порушено ст. 259 КЗпП України та п. 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295). Інспекторами праці складено акт від 22.10.2018 №КВ1300/73/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування. Щодо розгляду справи за відсутності представника позивача, то виклик про розгляд справи 06.11.2018 надіслано на адресу позивача 01.11.2018, тобто за 5-ть днів до дати розгляду справи, що відповідає вимогам п. 6 Порядку №295. Щодо отримання позивачем виклику на розгляд справи, то згідно з даними Укрпошти поштове відправлення не було вручено позивачу 03.11.2018 (інші причини). Щодо отримання позивачем поштового відправлення 09.11.2018, то, посилаючись на постанови Верховного Суду від 13.06.2018 №820/6755/16 і від 20.06.2018 №809/1198/17, відповідач зазначає про належне виконання свого обов`язку з повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи; відносини між оператором поштового зв`язку і позивачем та фактичне отримання позивачем повідомлення (виклику) знаходяться поза контролем відповідача і не залежать від нього, тому не можуть впливати на розгляд справи про накладення штрафу.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що співробітники поліції, які здійснили виїзд за викликом від 11.10.2018 №72336, зателефонували за номером телефону, з якого здійснено виклик, але ніхто не відповів; мешканці повідомили, що про перешкоджання працівникам відповідача їм нічого не відомо, громадський порядок не порушувався. Також зазначив, що вказані у відзиві правові позиції Верховного Суду не стосуються суті спору.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Відповідачем прийнято наказ від 09.10.2018 №3718 про проведення у період з 10.10.2018 по 24.10.2018 інспекційного відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин. Відповідачем оформлено інспекторам праці Рибачук А.В. і Бершацькому Д.М. направлення від 10.10.2018 №1300 на проведення інспекційного відвідування позивача.

11 жовтня 2018р. інспектори праці здійснили виїзд за фактичною адресою позивача: м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14.

11 жовтня 2018р. інспектор праці здійснено виклик до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо перешкоджання проведенню інспекційного відвідування за вищевказаною адресою, зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за №72336 від 11.10.2018.

Інспектором праці оформлено вимогу від 11.10.2018 №1300 про надання документів для проведення інспекційного відвідування згідно наведеного переліку. Два примірники вимоги разом з копією направлення надіслані рекомендованим листом з описом вкладення і повідомленням про вручення №083 надіслані на юридичну адресу позивача: 02166, м. Київ, вул. Маршала Жукова, буд. 26.

22 жовтня 2018р. інспектором праці складено акт №КВ1300/73/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування позивача, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. В акті зазначено, що 11.10.2018 впродовж кількох годин інспекторами праці було неодноразово здійснено спроби здійснити інспекційне відвідування, проте працівники позивача зачинивши двері не допустили до приміщення, у зв`язку з чим здійснено виклик в поліції за №72336 від 11.10.2018, а також надіслано позивачу копію направлення і два примірники вимоги від 11.01.2018 №1300 про надання директором позивача у строк до 12-ї год. 19.10.2018 документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування. Станом на 22.10.2018 вимоги директором позивача не виконані, чим порушено вимоги ст. 259 КЗпП України та п. 11 Порядку №295.

Копія акта надіслана 24.10.2018 рекомендованим листом з описом вкладення і повідомленням про вручення №513 на юридичну адресу позивача.

01 листопада 2018р. відповідач надіслав на юридичну адресу позивача лист від 31.10.2018 №44/2/18/15470, в якому повідомлено дату, час і місце розгляду справи про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченого абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Вказане повідомлення не було вручено позивачу 03.11.2018 з інших причин, але отримано позивачем 09.11.2018.

06 листопада 2018р. на підставі акта від 22.10.2018 №КВ1300/73/НД про неможливість інспекційного відвідування відбувся розгляд справи про накладення штрафу, який здійснено без представника позивача.

За результатами розгляду справи перший заступник Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнко В.С. виніс оспорювану постанову від 06.11.2018 №КВ/1300/73/НД/СПТД/ФС-562 про накладення на позивача на підставі абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України штрафу у розмірі 372300 грн.

Копія постанови надіслана 07.11.2018 рекомендованим листом з описом вкладення і повідомленням про вручення №790 на юридичну адресу позивача.

Встановлені судом обставини підтверджуються наявними у справі і дослідженими судом копіями: листа ГУ ДФС у м. Києві від 01.10.2018 №30207/9/26-15-42-01-27 і доданого до нього Переліку суб`єктів господарювання для проведення спільних перевірок ГУ ДФС у м. Києві з територіальними підрозділами Держпраці та інспекторами праці органів місцевого самоврядування у жовтні 2018р.; наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 09.10.2018 №3718 і направлення від 10.10.2018 №1300, вимоги інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області від 11.01.2018 №1300, опису вкладення та поштової накладної №083 від 11.10.2018, акта інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області від 22.10.2018 №КВ1300/73/НД, поштової накладної №513 від 24.10.2018, листа Головного управління Держпраці у Київській області від 31.10.2018 №44/2/18/15470, копії фіскального чека від 01.11.2018 про направлення рекомендованого листа №991, даних з веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення №991, постанови від 06.11.2018 №КВ/1300/73/НД/СПТД/ФС-562, поштового конверту №790 і даних з веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення №790.

Спірні правовідносини виникли у сфері державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та стосуються правомірності постанови про накладення штрафу.

Оцінюючи аргументи сторін щодо наявності або відсутності підстав для накладення штрафу, передбачених абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Суд зазначає, що використання позивачем найманої праці визнається сторонами і підтверджується доданими до позовної заяви копіями наказів (розпоряджень) №2-к про прийняття на роботу.

Також суд зазначає, що належність питань, з яких проводиться інспекційне відвідування позивача, до тих, які передбачені абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, визнається сторонами і підтверджується змістом наказу відповідача від 09.10.2018 №3718 і його направлення від 10.10.2018 №1300.

Правомірність проведення інспекційного відвідування та розмір штрафу позивачем не оспорюється і не є підставою позову.

Оспорюваним у справі є вчинення позивачем дій, передбачених абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а саме недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні, проти чого заперечує позивач.

Згідно з п. 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Згідно з п. 16 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Позивач стверджує про відсутність за своєю фактичною адресою 11.10.2018 посадових осіб та інших працівників, на підтвердження чого надав копії: договору підряду на виконання робіт від 12.06.2018 №12/06-2018-1, укладеного з ТОВ "КДД ІНЖИНІРИНГ"; наказу позивача від 10.10.2018 №1-Ком про відрядження директора ОСОБА_1 на 1 день - з 11.10.2018 з метою проведення переговорів з ПФ "АНЖІО" та пошуку потенційних клієнтів; посвідчення про відрядження ОСОБА_1 11.10.2018.

Надані докази підтверджують лише відрядження директора ОСОБА_1 11.10.2018. Ці докази не стосуються інших посадових осіб і працівників позивача, тому не є належними доказами щодо їх місцезнаходження (перебування на робочому місці) 11.10.2018.

Лист Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.02.2019 №60-АЗ/125/51/01-2019 і додана до нього копія висновку від 19.10.2018 по матеріалам перевірки ЖЕО №72336, в якому зазначено про відсутність порушень громадського порядку 11.10.2018 та необізнаність мешканців дільниці з викладеними у повідомленні фактами, а також відсутність відповіді на дзвінок, з якого здійснено виклик поліції, не спростовують факт і причини здійснення такого виклику інспектором праці.

У позовній заяві та у відповіді на відзив позивач не заперечив фактів виїзду інспекторів праці на інспекційне відвідування за фактичною адресою позивача, а також надіслання на його юридичну адресу копії направлення, вимоги відповідача від 11.10.2018 №1300 про надання документів і акта від 22.10.2018 №КВ1300/73/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування.

Як вбачається, надані позивачем докази не доводять відсутність працівників 11.10.2018 за його фактичною адресою, не доводять виконання вимоги інспектора праці про надання документів, тому не спростовують зазначених відповідачем обставин.

Водночас, згідно з п. 16 Порядку №295 акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних причин є належним доказом перешкоджанню проведення контрольного заходу.

Враховуючи фактичні обставини цієї справи у своїй послідовності та сукупності, а саме: виїзд інспекторів праці 11.10.2018 на інспекційне відвідування за фактичною адресою позивача; виклик інспектором праці 11.10.2018 поліції у зв`язку з перешкоджанням проведенню інспекційного відвідування; надіслання у той же день інспектором праці вимоги позивачу поштовим зв`язком; ненадання позивачем документів на вимогу інспектора праці; зазначення інспектором праці цих обставин в акті від 22.10.2018 та заступником голови в оспорюваній постанові від 06.11.2019, суду вважає, що зазначені відповідачем в акті обставини не допуску інспекторів праці 11.10.2018 і не виконання вимоги інспектора праці відповідають дійсності.

Суд не бере до уваги твердження позивача у позовній заяві про перебування 11.10.2018 інженера з ПКР, головного бухгалтера і бухгалтера та інших працівників за іншими адресами, оскільки всупереч ч. 1 ст. 77 КАС України такі обставини не підтверджені відповідними доказами, а згідно із ст. 72 цього Кодексу пояснення учасника справи не є доказами у справі.

Суд не бере до уваги твердження позивача про відсутність протоколів та/або постанов про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП, оскільки згідно із ст. 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною 2 цієї статті, є фінансовими санкціями, тому відсутність таких протоколів та/або постанов не спростовує наявність підстав для накладення штрафу відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, які підтверджуються іншими засобами доказування.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає про правильність встановлених відповідачем обставин і його висновку про вчинення позивачем дій, передбачених абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, що є підставою для накладення спірного штрафу.

Оцінюючи аргументи сторін щодо розгляду справи за відсутністю представника позивача та порушення його права на надання пояснень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п. 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як вбачається із встановлених судом обставин, відповідач своєчасно надіслав на юридичну адресу повідомлення про дату, час і місце розгляду справи - за 5-ть днів до дати розгляду відповідно до п. 6 Порядку №509.

Оскільки відповідач проінформував позивача про розгляд справи відповідно до п. 6 Порядку №509 і від позивача не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, то відповідач правомірно розглянув справу без представника позивача відповідно до п. 7 цього Порядку.

Отже, судом встановлено, що відповідач діяв відповідно до п.п. 6, 7 Порядку №509 і не допустив їх порушення, тому твердження позивача про порушення відповідачем його права на надання пояснень суд відхиляє.

Не вручення повідомлення про розгляд справи 03.11.2018 і фактичне отримання позивачем цього повідомлення 09.11.2018 не залежать від відповідача, тому не доводить допущення останнім порушення прав позивача і не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення. Цей висновок відповідає висновкам Верховного Суду у п.п. 37-39 постанови від 20.06.2018 №809/1198/17 щодо застосування п. 6 Порядку №509.

У контексті відсутності у відповідача контролю та відповідальності за доставку поштових відправлень суд враховує висновки Верховного Суду у п.п 47-51 постанови від 13.06.2018 №820/6755/16, який, проаналізувавши положення п.п. 94-97 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, зазначив: "Надсилання акту та постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням фінансової установи є належним виконанням обов`язків Нацкомфінпослуг щодо інформування. При цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє лист, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача).

Відправник не знає і не може знати хто саме та за яких обставин отримає поштове відправлення і чи отримає взагалі. У зв`язку з цим, відправник не може відповідати за доставку кореспонденції.".

Оцінюючи аргументи сторін щодо належності акта про неможливість проведення інспекційного відвідування до тих документів, на підставі яких накладається штраф, передбачений абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку №509 було визначено, що штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Суд вважає, що зміст п. 2 Порядку №509 не слід обмежувально тлумачити у тому розумінні, що підставою для застосування штрафу міг бути лише відповідний акт перевірки про порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення.

У розумінні п. 2 Порядку №509 дане положення слід розуміти не у контексті різновиду акта (акт перевірки, акт інспекційного відвідування/невиїзного інспектування чи акт неможливості проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування) або проведеного органом Держпраці заходу державного контролю (перевірка, інспекційне відвідування, невиїзне інспектування тощо), а в контексті перевірки як процесу, внаслідок якого посадова особа органу Держпраці виявляє і фіксує певні порушення.

Згідно з фактичними обставинами справи позивачем вчинено дії, передбачені абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, які виявлені посадовою особою територіального органу Держпраці під час інспекційного відвідування позивача і зафіксовані в акті, складеному відповідно до п. 16 Порядку №295, та є підставою для застосування до позивача штрафу відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Враховуючи, що інспектор праці, у даному випадку, не міг скласти інший акт, окрім того, який ним складено відповідно до п. 16 Порядку №295, і те, що норма абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яка визначає підстави накладення штрафу, має вищу юридичну силу ніж Порядок №509, а також враховуючи повноваження посадових осіб органів Держпраці накладати штрафи, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України, то акт про неможливість проведення інспекційного відвідування є актом про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення і є підставою для накладення штрафу.

Про правильність такого тлумачення п. 2 Порядку №509 вказує чинна, на час розгляду справи, редакція, якою передбачено, що підставою для накладення штрафу є, серед іншого, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Отже, оцінивши усі суттєві аргументи сторін, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КЗпП України, Порядками №295 і №509, з урахуванням правильно встановлених обставин, що мають значення для її прийняття, і судом не встановлено передбачених ст. 2 КАС України підстав для визнання її протиправною і скасування, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно із ст. 139 КАС України судовий збір покладається на позивача і не підлягає стягненню з відповідача. Інших судових витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ІЗОФАСТ УКРАЇНА" у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІЗОФАСТ УКРАЇНА";

02166, м. Київ, вул. Маршала Жукова, буд. 26; .

Відповідач: Головне управління Держпраці у Київській області;

04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 10, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко