Справа № 520/11977/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 р. № 520/11977/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-а,м. Київ,02152, ) третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 94 від 06.05.2021 року громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію № 94 від 06.05.2021 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 06.05.2021 року прийняте з порушенням вимог законодавства, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки позивач з 2006 року постійно проживає на території України.

Позивач просить суд вимоги заявленого позову задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та її право на постійне проживання в Україні на законних підставах, у зв`язку з чим просить його скасувати.

Ухвалою суду від 08.07.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі. Копія ухвали направлена відповідачу по справі та отримана ним.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечував та зазначив, що у ході перевірки установлено, що Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.09.2006 року звернувся до ВГІРФО Тетіївського РВ ГУМВС України в Київській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну. Відповідач повідомив суд про те, що 12.12.2006 начальником відділу ГІРФО ГУМВС України в Київській області Гаврилюком В.Д. підписано висновок щодо прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну Позивачу на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону (дитина до висновку не вносилася, будь- які перевірки відповідно до п.п. 12, 14 Порядку провадження відносно дитини не здійснювалися) на підставі якого 12.12.2006 позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , 2002 р.н., надано дозвіл на імміграцію № 17/-3966.

Вважає, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області правомірно прийнято рішення від 06.05.2021 № 94 про скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивачу.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача заперчує.

Відповідно до ч.1 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2021 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов запит з ГУДМС України в Харківській області відносно громадянина СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звернувся із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

У зв`язку із надходженням запиту, який надійшов з ГУ ДМС України в Харківській області до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача.

У ході перевірки встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.09.2006 року звернувся до ВГІРФО Тетіївського РВ ГУМВС України в Київській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну. У заяві про надання дозволу на імміграцію у графі «Прошу надати мені дозвіл на імміграцію в Україну ...» іноземцем під власний підпис зазначено: «посвідки на постоянное проживання». Відповідач вважає, що заявником не вказана підстава, згідно до якої він має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію № 94 від 06.05.2021 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення № 94 про скасування дозволу на імміграцію ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області прийнято 06.05.2021 року (а.с.4).

Судом встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну скасовано позивачу на підставі пункту 1 , 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до статті 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Водночас, установлено, що 12.12.2006 начальником відділу ГІРФО ГУМВС України в Київській області Гаврилюком В.Д. підписано висновок щодо прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну Позивачу на підставі п. 6 ч. 2 ст.і 4 Закону (дитина до висновку не вносилася, будь- які перевірки відповідно до п.п. 12, 14 Порядку провадження відносно дитини не здійснювалися) на підставі якого 12.12.2006 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , 2002 р.н., надано дозвіл на імміграцію № 17/-3966. Відповідно до вказаного рішення позивач отримав посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.12.2006.

В описовій частині наведеного висновку від 12.12.2006 зазначено, що ОСОБА_1 , 1978 року народження, прибув в Україну разом з дружиною у 2002 році. Подружжя проживало у м.Харкові, де у них у листопаді цього ж року у них народився син ОСОБА_2 .

Син згідно п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно його батьки можуть отримати дозвіл на імміграцію згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону як батьки іммігранта.

Відповідач, у свою чергу, зазначає, що законність свого перебування на території України на момент звернення іноземця підтверджено копією паспорта зі штампом щодо продовження строку перебування до 30.12.2006, № 1367/П-1, за адресою: АДРЕСА_2 приймаюча сторона гр. ОСОБА_3 . Проте у заяві про надання дозволу на імміграцію під власний підпис іноземцем вказано, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено договором оренди жилого приміщення.

На підставі повідомлених позивачем обставин, відповідачем робиться висновок, що при подачі клопотання про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 повідомив про себе завідомо неправдиві відомості, що і стало підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні як скасування громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 4 Закону передбачено, що право на отримання дозволу на імміграцію мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Крім того, п. 9 ч. 7 ст. 9 Закону (у редакції, яка діяла на час подачі іноземцем документів) було визначено, що для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону. - документи, які підтверджують, що вони або хоча б один з їх батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР).

В ході розгляду справи відповідачем інших доводів про те, що ОСОБА_1 не мав дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено йому належність до громадянства України не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу та вилучення посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/27939/16 від 13.12.2016 у справі № 820/321/16 та ухвалі №К/800/8201/16 від 27.10.2016 у справі № 820/10311/15.

Суд також звертає увагу, що відповідач в оскаржуваному рішенні жодних з вищезазначених в статті 12 Закону України "Про імміграцію" підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну не зазначило та, водночас, не надало суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів того, що подані позивачем документи разом із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними, підробленими та не чинними.

Також, суд зазначає, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не зазначено, яким нормами чинного законодавства України передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію іноземцю, який отримав цей дозвіл у встановленому законом порядку, за відсутності доведених фактів зловживань з його боку.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/42355/14 від 13.11.2014 по справі № 823/687/146.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

З аналізу положень Порядку випливає, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, порушено свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Окрім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також знехтував обов`язком щодо запрошення для надання пояснень самого позивача стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу, що станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області проводило перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та не виявило підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, що і стало підставою для прийняття 12.12.2006 року рішення про надання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , 1978 року народження дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано його посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.12.2006 року.

При цьому, посадова особа відповідача за наявності тих самих обставин, що слугували підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію, без встановлення будь-яких винних дій з боку позивача, дійшла висновку про наявність підстав для скасування такого дозволу.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що навіть якщо в 2006 році дозвіл на імміграцію позивачу було надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, неможливим є покладення повної відповідальності на позивача, оскільки неправдивих відомостей під час звернення за отриманням дозволу на імміграцію позивачем не повідомлялось.

Окрім того, при розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні суд вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення його правового статусу.

Так, відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україні, суд дійшов висновку, що спірне рішення є протиправним, та таким, що прийнято не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-а,м. Київ,02152, ), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 94 від 06.05.2021 року громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-а, м.Київ, 02152, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.