Справа № 420/8423/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8423/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, 65091), за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65234260 від 22.04.2021 року, про стягнення виконавчого збору від 22.04.2021 року ВП №65234260 та про розмір п`яти мінімальних витрат виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 травня 2021 року надійшла позовна заява Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65234260 від 22.04.2021 року, про стягнення виконавчого збору від 22.04.2021 року ВП №65234260 та про розмір п`яти мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали про залишення позову без руху позивачем подано уточнену позовну заяву до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65234260 від 22.04.2021 року, про стягнення виконавчого збору від 22.04.2021 року ВП №65234260 та про розмір п`яти мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року відкрито провадження за окремою категорією термінових справ в порядку ст. 287 КАС України в адміністративній справі за уточненою позовною заявою, зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № ВП №665234260 в частині, що стосуються спірного питання, та зупинено провадження у справі до отримання копії витребуваних судом документів.

Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та запропоновано йому надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що виконання рішення суду про стягнення коштів має здійснюватися за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а тому Відділ примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не мав правових підстав для прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

Також позивач вважає, що у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не було здійснено жодних дій з примусового виконання рішення суду та при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника, державним виконавцем створені умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.

До суду 24 червня 2021 року (вхід. №ЕП/17226/21) від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзиві, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до Закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим Постановою КМУ від 03.08.2021 року №845, яким не передбачено спеціальний порядок стягнення коштів за рішеннями, у яких боржниками визначено бюджетні установи, до яких відносяться, зокрема, і Одеська міська рада. Вказаним Порядком встановлено конкретного суб`єкта розгляду заяв про виконання такого рішення та спеціальну процедуру, яка не є аналогічного порядку примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби. Відповідач зазначив, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/8887/20, на підставі якого видано виконавчий лист № 420/8887/20 від 08.04.2021 року має немайновий та зобов`язальний характер. Відповідач вважає, що оскільки виконавчим документом чітко встановлено спосіб і порядок виконання, як і Законом для виконання рішень зобов`язального характеру підстав для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною не має.

Стосовно постанови про стягнення виконавчого збору відповідач зазначив, що стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі є обов`язком державного виконавця при примусовому виконанні рішення, а відтак, враховуючи, що рішення суду виконується на підставі Закону № 1404-УІІІ, приписами якого прямо передбачене справляння з боржника до бюджету виконавчого збору - підстави для скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору - відсутні. Стосовно постанови про розмір мінімальних витрат, відповідач зазначив, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Також відповідачем надано до суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № ВП №65234260.

Розгляд справи призначено на 27 серпня 2021 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 27 серпня 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

Представники позивача та відповідача на відкрите судове засідання не з`явилися, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчать звіти про надсилання судової повістки електронною поштою.

Від позивача надійшла заява (вхід. № ЕП/22711/21 від 27.08.2021 року) про розгляд справи за відсутності його представника.

Третя особа на відкрите судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчать повернута до суду судова повістка «адресат відсутній за вказаною адресою». Письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог третя особа до суду не надала.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 27 серпня 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження, суд встановив таке.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 21 квітня 2021 року (вхід. № 3491/21) звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання та 22 квітня 2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуб К.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66234260 з виконання виконавчого листа №420/8887/20 від 08.04.2021 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020, у розмірі 6800 грн.

Пунктом 2 вказаної постанови вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та пунктом 3 - стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 24 000 грн.

Вказана постанова була надіслана на адресу позивача із супровідним листом від 22.04.2021 року № 10.03-6544.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 22 квітня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про розмір п`яти мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 65234260, якою встановлено, що на організацію та проведення виконавчих дій державним виконавцем було використано 269 грн., яка належить стягненню з боржника - Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, та прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 000 грн.

Не погоджуючись із зазначеними постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд зробив висновки щодо відмови у задоволенні позову повністю, з таких підстав.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (надалі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п.п. 1-1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази.

Частиною 1 статті 5 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, крім певних випадків.

Згідно з ч. 5,6 ст. 26 Закону № 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, суд встановив, що на підставі заяви ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», враховуючи висновки, викладені в Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у розмірі 6800 грн., відповідачем прийняті оскаржувані постанови.

Оцінивши вчинені відповідачем дії, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження дотримано приписи Закону України «Про виконавче провадження», та у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом відхиляються посилання позивача на те, що відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, тому виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Стягувач- ОСОБА_1 звернувся до відповідача заявою про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження за виконавчим документом про зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 6800 грн.

Тобто вказаним виконавчим документом на боржника покладено обов`язок вчинити певні дії, а тому суд погоджується з позицією відповідача, що вказаний виконавчий документ має немайновий та зобов`язальний характер, порядок виконання яких передбачено ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що «стягнення коштів» та «зобов`язання вчинити певні дії» є різними способами виконання судового рішення.

Суд вважає, що виконання рішень суду про стягнення коштів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» здійснюється на підставі звернення стягувача за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Однак, з огляду на те, що стягувач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення про зобов`язання вчинити певні, посилання позивача на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставним.

У свою чергу суд зазначає, що рішення суду по справі №420/8887/20 від 27.10.2020 року набрало законної сили, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а тому має бути виконано відповідачем у спосіб, встановлений рішенням суду.

Частинами 1,3 статті 373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Аналізуючи приписи ст. ст. 4, 26, 27, 63 Закону України «Про виконавче провадження», та встановлені і з`ясовані судом обставини у справі, суд доходить висновку, що дії державного виконавця щодо прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог цих статей Закону, а тому суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, отже в цій частині позовні вимоги не належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що такі вимоги є безпідставними та не належать задоволенню, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 цього Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 27 цього Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, враховуючи наведені приписи Закону України «Про виконавче провадження» та встановлені судом обставини щодо правомірності прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який вірно визначений як виданий на виконання рішення суду немайнового характеру, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно у день прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 24 000 грн. - в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Посилання позивача на, що у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем не було здійснено жодних дій з примусового виконання рішення суду відхиляються судом, оскільки статтею 27 Закону № 1404 передбачено обов`язок державного виконавця прийняття одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

З приводу доводів позивача, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника, державним виконавцем створені умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, суд зазначає, що ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок уникнення подвійної сплати виконавчого збору.

Таким чином, суд доходить висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною та відсутні правові підстави для визнання її протиправною та скасування, а тому позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (ч. 2,3 ст. 42 цього Закону).

Відповідно до п. 2 розділу УІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Дослідивши постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд встановив, що державним виконавцем докладно наведено перелік виконавчих дій, які були або будуть вчинені, та скільки коштів використано, який відповідає приписам п. 2 розділу УІ зазначеної Інструкції.

Враховуючи вищенаведені приписи норм права, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є правомірними, а тому вказана постанова є правомірною та відсутні правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваних постанов, а отже, позовні вимоги не належать задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, та відсутні витрати відповідача щодо призначення експертизи та залучення свідків, жодні судові витрати розподілу та стягненню на користь відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, 65091), за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65234260 від 22.04.2021 року, про стягнення виконавчого збору від 22.04.2021 року ВП №65234260 та про розмір п`яти мінімальних витрат виконавчого провадження,- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко

.