Справа № 520/9009/21
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 вересня 2021 р. № 520/9009/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ), Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ) про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р., щодо громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р. є незаконними, оскільки суперечать приписам чинного законодавства. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У відзиві на позовну заяву представник першого відповідача наголосив на тому, що заяви іноземців та осіб без громадянства про надання дозволу на імміграцію або видачу посвідки на постійне проживання подані з 07.08.2001 р. по 07.02.2002 р., підлягали розгляду відповідно до вимог Закону, тобто його норми використовувалися як норми прямої дії. З відповідною заявою громадянам СРВ необхідно було звернутися до 07 лютого 2002 року, оскільки з 08 лютого 2002 року іноземці вказаної категорії мали право отримати посвідку на постійне проживання виключно за умови наявності дозволу на імміграцію при наявності підстав, вичерпний перелік яких, визначений ч. 2 та 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію". Вимоги до документів, необхідних для отримання дозволу на імміграцію та їх перелік, визначений ст. 9 Закону України "Про імміграцію". Проте, громадянка СВР ОСОБА_3 процедуру надання дозволу на імміграцію не проходила. З метою перевірки набуття іноземцем відповідного статусу та факту документування його зазначеними посвідками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено запити до УДМС України в Херсонській області та ГУ ДМС в Харківській області, за результатами розгляду яких отримано відомості щодо відсутності на обліку у цих підрозділах громадянина СРВ ОСОБА_2 . Таким чином дозвіл на імміграцію наданий позивачу, як неповнолітній дитині іммігрантів, підлягає скасуванню. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись приписами ст.ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам.

Посадовими особами відділу ГІРФО ГУ МВС України в Київській області було надано позивачеві дозвіл на імміграцію в Україну, що було оформлено відповідним рішенням № 17/-9348 від 03.06.2011 р.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачеві було оформлено та видано посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 із зазначеним терміном її дії - безстроково.

У зв`язку з тим, що позивачу виповнилося 25 років, то вона звернулася до посадових осіб ГУ ДМС України в Харківській області з метою здійснити обмін посвідки на постійне проживання, що передбачено пп.5 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321.

Позивачу була надана посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_3 .

Листом №6317-2389/6317-20 від 30.04.2020 Московський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області повідомив позивача про відмову у наданні їй громадянства та про те, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_3 , документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 02.03.2011 року з порушення вимог міграційного законодавства.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р. було скасовано позивачу дозвіл на імміграцію.

Позивач не погоджується із такими рішеннями суб`єкта владних повноважень, вважає їх протиправними та такими, що порушують права позивача. З метою захисту порушених прав позивач звернувся із зазначеним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства " від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства " іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року "Про імміграцію ".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п. 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Суд наголошує, що в рішенні Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р., взагалі зазначено в якості підстави п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" - дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Суд встановив, що на час прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію та документування її посвідкою на постійне проживання посвідки її батьків на постійне проживання були чинним.

Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у зв`язку із чим позивачку було документовано посвідкою на постійне проживання.

Суд наголошує, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого встановлено, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 №815/3420/17 та №820/285/17, від 13.11.2019 у справі №815/3651/17 та від 22.01.2020 у справі №802/1432/17-а.

Водночас, ні у висновку про скасування позивача дозволу на імміграцію в Україну, ні в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодних конкретних підстав, передбачених ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію в Україну, не зазначено. Крім того, не вказано будь-який інший випадок, передбачений законами України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 №815/3420/17 та №820/285/17, від 13.11.2019 у справі №815/3651/17 та від 22.01.2020 у справі №802/1432/17-а.

Водночас, ні у висновку про скасування позивача дозволу на імміграцію в Україну, ні в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодних конкретних підстав, передбачених ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію в Україну, не зазначено. Крім того, не вказано будь-який інший випадок, передбачений законами України.

Крім того, суд встановив, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було дотримано передбаченої Порядком №1983 обов`язкової процедури, а саме позивач не запрошувався органом, яким прийнято рішення, та пояснення від неї не отримувались.

Суд зазначає, що з матеріалів справи не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були недостовірними, підробленими та нечинними.

Суд вважає, що особа, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Аналогічний висновок щодо вибору і застосування норми права висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 р. у справі № 820/2262/17, що враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

За таким обставин, суд дійшов висновку, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р., щодо громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 278 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ), Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ) про скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №430 від 29.12.2020 р., щодо громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 вересня 2021 року.

Суддя Н.А. Полях