Справа № 160/10012/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 , у день його звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористане речове майно за 2002 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16 жовтня 2018 року та Довідок-розрахунків №№779, 780 вартості речового майна, що належить до виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України вчинити певні дії виплатити, а саме: виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористане речове майно за 2002 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16 жовтня 2018 року та Довідок-розрахунків №№779, 780 вартості речового майна, що належить до виплати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу при звільнені не виплачено грошової компенсації за неотримане речове майно. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
20.08.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що розрахунок грошового забезпечення при звільненні позивача військова частина здійснила в повному обсязі. Всі взаєморозрахунки були проведені. Після звільнення з військової служби позивач не звертався з заявою про виплату грошової компенсації за речове майно. Також зазначено, що позивачу неодноразово пропонувалась отримати з речового складу майно на суму, яка нарахована, у зв`язку із відсутністю фінансування, проте позивач не погодився на дану пропозицію. Вказано, що 01.06.2021 позивач написав рапорт з проханням провести розрахунок невикористаного майна речової служби. Стосовно виплати компенсації за неотримане речове майно, відповідачем зазначено, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, а саме, 16.06.2020 року, в день звільнення позивача із військової частини, стаття 9-1 вказаного Закону була та на даний час залишається чинною в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» від 01.07.2015 року № 567-VІІІ.
Зокрема, частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII питання визначення норм і термінів речового забезпечення військовослужбовців віднесено до повноважень Міністерства оборони України, Міністерства інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкувань військові формування, питання визначення порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії та інші грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, пунктом 3 якого визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Положення частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, однак, статтею 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (далі - Закон № 1459-ІІІ) призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Даний Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.
При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-XII регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-пр/2008, частина друга статті 9-1 Закону № 2011 -XII знову набула чинності.
30.08.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем у відзиві жодним чином не мотивовано, на якій правовій підставі відповідач не дотримався п. 3 Порядку № 178 і по теперішній час не виплатил позивачу компенсації за неотримане речове майно.
Також зауважено, що частиною другою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ унормовано те, що це право на діючих військовослужбовців поширюється в тім числі, а не замість осіб, звільнених з військової служби. Адже у Порядку саме про діючих військовослужбовців не йшлося.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2017 року позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.10.2018 року № 253 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-020417), звільненого відповідно до підпункту «й» пункту 2 частини п`ятої (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 01 жовтня 2019 року № 63 о/с у запас у зв`язку з закінченням військової служби за контрактом.
01.06.2021 року позивач звернувся із рапортом до відповідача про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно на момент звільнення.
14.06.2021 року відповідачем за №6/36/33-661 позивачу надана відповідь, в якій повідомлено, що кошторисом військової частини не передбачено виділення коштів на виплату компенсації невикористаного майна, у зв`язка із чим на даний час правовий механізм врегулювання питання виплати позивачу такої компенсації відсутній.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі Закон України № 2011-ХІІ).
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ст. 9-1 Закону України №2011-ХІІ, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Відповідно до пп.3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На користь вказаного свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Суд встановив, що начальником речової служби відповідача здійснено розрахунок вартості речового майна, що належить до видачі позивачу, та видано довідки-розрахунки №779 та №780 про вартість речового майна, що належить до видачі на загальну суму 42 471,30 грн. Відповідач доказів протилежного суду не надав.
Суд зазначає, що право позивача на компенсацію за неотримане речове майно виникло під час звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення (16.10.2018).
Довідки-розрахунки №779 та №780 складені за нормами, чинними на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення, що сторонами визнається.
Суд з матеріалів справи встановив, що позивачу станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України не виплачено належну йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_3 Центрального оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України (по стройовій частині) від 16.10.2018 №253 та не заперечується відповідачем.
Відповідачем також було підтверджено, що з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся 01.06.2021 року.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення «Кечко проти України», «Сук проти України»).
Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу у день виключення зі списків особового складу 16.10.2018 року грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 42 471,30 грн. відповідно до довідок про вартість речового майна, що належить до видачі, №779, №780.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст.139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 у день виключення зі списків особового складу 16.10.2018 року грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 42 471,30 грн. відповідно до довідок про вартість речового майна, що належить до видачі, №779, №780, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник