Справа № 2-а-2833/11 (6-а/404/5/20)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 2-а-2833/11 (6-а/404/5/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2021 року (суддя суду 1 інстанції Галаган О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року, в адміністративній справі № 2-а-2833/11, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, задоволено: визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розглянутий судом період; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 28.04.2010 року та в подальшому з урахуванням розміру фактично щомісячно виплаченої пенсії у цей період. Постанову звернено до негайного виконання.

Відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2013 року вищезазначену постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2011 року у справі № 2а-2833/11- залишено без змін.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда 07.10.2019, заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 2а-2833/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії -задоволено частково:

- замінено сторону у виконавчому провадженні по справі № 2а-2833/11 з Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії;

- поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2а-2833/11 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. В задоволенні решти вимог відмовлено.

09.01.2020, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2011 року в адміністративній справі № 2а-2833/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії -відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.01.2020. Роз`яснено постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2011 таким чином: з 28.04.2010 до 22.07.2011 ОСОБА_1 має виплачуватись підвищення до пенсії дитині війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; з 23.07.2011 по 31.12.2012 ОСОБА_1 має виплачуватись підвищення до пенсії дитині війни в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; з 01.01.2013 по 02.08.2014 ОСОБА_1 має виплачуватись підвищення до пенсії дитині війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; з 03.08.2014 ОСОБА_1 має виплачуватись підвищення до пенсії дитині війни в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з діями пенсійного органу, звернулася до суду із заявою в порядку статтей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка полягає у свідомому не вчинені дій направлених на належне і повне виконання Постанови від 15.06.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-2833/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст. ст. 14, 372, 373 КАС України та виплатити позивачу ОСОБА_1 , як дитині війни, донарахованої пенсії у повній відповідності із вимогами викладеними в постанові від 15.06.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-2833/11 та у Постанові від 02.04.2020 року Третього апеляційного адміністративного суду по цій самій справі;

- встановити відповідачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області строк для надання суду звіту та відповіді на виконання судового контролю за виконанням відповідачем постанови від 15.06.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-2833/11 в розмірі 15 календарних днів після отримання відповідачем цієї ухвали суду;

- направити окрему ухвалу до Кабінету Міністрів України про відверту протиправну діяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо переднаміреного (навмисного) невиконання відповідачем постанови від 15.06.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-2833/11.

В обґрунтування вимог, вказує на те, що відповідач ухиляється від належного виконання вищезазначених судових рішень.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2021 року, заява ОСОБА_1 , поданої в порядку статтей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, залишена без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та прийняти постанову про встановлення судового контролю за виконанням постанови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року в адміністративній справі № 2-а-2833/11.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, зазначає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями статті 129-1 Конституції України регламентовано, щосудове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Приписами статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Правилами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З огляду на вищезазначені норми прави можливо дійти висновку, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Зазначеною нормою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у контексті статті 6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини», одним з основоположних принципів демократичного суспільства є принцип верховенства права, пряме посилання на який міститься у преамбулі Конвенції. Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції, а обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством.

Нормами статей 382, 383 КАС України встановлено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України ).

Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, згідно з вказаною статтею судовий контроль за виконанням судового рішення передбачає: зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення; можливість накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду звіту.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Як встановлено вище, позивач, в обґрунтування заяви про в становлення судового контролю, посилається на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання судового рішення.

Суд першої інстанції, обмежившись лише аналізом процесуальних норм, не надав належної оцінки доводам позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим, оскільки статтею 382 КАС України не передбачено можливості застосування заходів судового контролю виключно при ухваленні судового рішення по суті заявлених позовних вимог, оскільки цільове призначення даного процесуального інституту спрямовано саме на забезпечення реального виконання вже прийнятого рішення, яке фактично не виконується (є обґрунтований сумнів про це).

Також жодні інші діючі процесуальні норми не обмежують право особи, на користь якої якого ухвалене судове рішення, ставити перед судом, що ухвалив таке рішення, питання про встановлення судового контролю після розгляду справи по суті. Відповідно, суд після розгляду справи по суті не позбавлений процесуальної можливості встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.382 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії в порядку судового контролю за виконанням рішення суду може суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги в частині вимог про задоволення поданої заяви про встановлення судового контролю, оскільки розгляд заяви відповідно до наведеної вище правової норми має здійснювати у даному випадку суд першої інстанції, який ухвалив рішення від 15.06.2011 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку у застосуванні норм процесуального права, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 243, 250, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинна України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2021 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров