Справа № 600/3117/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3117/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1707-8/22735 від 30 червня 2021 року, оформлене у формі відповіді, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 та зарахуванні до пільгового стажу по Списку №1 періоду роботи з 21 серпня 2006 року по 14 травня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецький області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи по Списку №1 з 21 серпня 2006 року по 14 травня 2019 року, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по Списку №1 згідно статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати написання заяви про призначення пенсії, а саме з 30 червня 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», хоча позивач вважає, що на момент подання заяви про призначення пенсії її пільговий стаж роботи становив, фактично, 14 років 9 місяців.

Зазначено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача за Списком №1 з 01 вересня 2006 року по 14 травня 2019 року в Обласному комунальному некомерційному підприємстві «Буковинський клінічний онкодиспансер» у зв`язку з непроведенням атестації робочого місця. Однак указане позивач вважає протиправним, оскільки проведення атестації робочого місця працівника є обов`язком підприємства, невиконання якого, у тому числі щодо помилкового зарахування посади позивача до Списку №2, а не до Списку №1, не повинно жодним чином впливати на визначення пільгового стажу та наявність права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. На переконання позивача, помилкове віднесення її посади до Списку №2 свідчить про порушення законодавства лише роботодавцем, а не працівником. Оскільки протягом спірного періоду позивач перебувала на посаді молодшої медичної сестри гамма-терапевтичних апаратів АГАТ-РУ1 та виконувала роботу, яка віднесена до Списку №1, то такий має бути зараховано до пільгового стажу за результатами попередньої атестації і, відповідно, їй має бути призначено пенсію за вислугу років на пільгових умовах з дати першого звернення до відповідача із заявою про призначення такої пенсії - з 30 червня 2020 року.

Стосовно віку, досягнення якого, на думку позивача, дає їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вказано, що в законодавстві міститься розбіжність щодо вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 48 років за частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з цим позивач вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню саме той закон, який найбільш сприятливий для неї, тобто Закон України «Про пенсійне забезпечення», у порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а також виходячи з гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, що у свою чергу забезпечить правову визначеність у спірних відносинах. Таким чином, у зв`язку із тим, що станом на момент звернення позивача із заявою від 30 червня 2020 року їй виповнилось 46 років 10 місяців, то вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області належним чином засвідчені копії документів, які були додані ОСОБА_1 до її заяв від 30 червня 2020 року №1423 та 15 червня 2021 року №1046 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Так, згідно наданих позивачем документів їй зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №1 всі періоди. Натомість, період роботи за Списком №1 з 01 вересня 2006 року по 31 травня 2009 року не зарахований, оскільки в наказі про атестацію робочих місць №93-Б від 01 червня 2004 року посада позивача не зареєстрована. Крім цього, позивач зауважив, що позивач матиме право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» лише по досягненню 55-річного віку та при наявності 25 років страхового стажу. У зв`язку з цим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 21 серпня 2006 року по теперішній час працює на посаді молодшої медсестри гамма-терапевтичного апарата АГАР-РУ1 в Обласному комунальному некомерційному підприємстві «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Зазначене також підтверджується довідкою Обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» від 25 червня 2020 року №1703.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 30 червня 2020 року зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», за результатами розгляду якої листом від 01 вересня 2020 року №2400-0204-8/24184 позивача повідомлено про те, що вона не має права на пільгову пенсію у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.

15 червня 2021 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», що не заперечується учасниками справи.

Як зазначено в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 30 червня 2021 року №2400-1707-8/22735, виданого за результатами розгляду заяви позивача від 15 червня 2021 року, до такої додано копії наступних документів: довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; трудову книжку від 01 серпня 1990 року; свідоцтво про народження дітей від 26 січня 1996 року та від 05 лютого 2004 року; накази про атестацію №103 від 17 лютого 2014 року, №115 від 30 травня 2014 року, №92 від 19 травня 2005 року, №93 від 01 червня 2009 року, №163/1 від 22 квітня 2019 року №171 від 15 травня 2019 року; висновок державної експертизи умов праці №795 від 13 жовтня 2014 року та №2/05-71 від 26 червня 2009 року; акт про відповідність даних про стаж №159 від 18 лютого 2021 року; свідоцтво про шлюб від 20 лютого 1993 року; уточнююча довідка характеру виконаних робіт №256 від 08 лютого 2021 року; паспорт.

Разом з цим, відповідач у листі від 30 червня 2021 року №2400-1707-8/22735 зазначив про те, що відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV пенсійний вік становить 55 років. Натомість вік позивача - 47 років. Крім цього, необхідний страховий стаж відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV становить 25 років. Страховий стаж позивача становить 25 років 7 місяців 12 днів. Необхідний пільговий стаж працівників на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV становить 10 років. Пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 11 років 8 місяців 8 днів, а за Списком №1 - 1 рік 8 місяців 25 днів.

Таким чином, за наданими позивачем документами їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Водночас у листі вказано, що позивач матиме право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058-IV з 19 серпня 2028 року за досягненням 55-річного віку при наявності 25 років страхового стажу.

За таких обставин ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з обставин справи, спірним у ній є питання правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Як свідчать встановлені в цій справі обставини, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, станом на день звернення позивача вперше із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (30 червня 2020 року) позивачу було 46 років 10 місяців, а під час другого звернення з аналогічною заявою (15 червня 2021 року) позивачу було 47 років 9 місяців.

Між тим, згідно абзацу 2 пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV жінки, що народилися в період з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року (тобто період, у який народилась позивач), повинні досягти на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах віку 48 років 6 місяців.

Таким чином, оскільки станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла встановленого законом віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону №1058-IV, то вона не має права на призначення їй такої пенсії.

Стосовно посилань у позові на те, що в даних спірних відносинах підлягають застосуванню норми пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, згідно з якими, на думку позивача, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах виникає по досягненню 45 років, то такі суд відхиляє з таких міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи (зокрема, з оскаржуваної відмови, оформленої листом від 01 вересня 2020 року №2400-0204-8/24184 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року) позивач зверталась та, відповідно, територіальним органом Пенсійного фонду України розглядалося питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах саме відповідно до частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

А тому дотримання відповідачем норм саме цього Закону перевіряється судом в межах спірних відносин і його норми підлягають застосуванню судом при вирішенні даного спору.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно частини першої статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною ж другою статті 5 Закону №1058-IV передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Враховуючи наведені норми, помилковими є твердження позивача про те, що в законодавстві міститься розбіжність щодо вікового цензу, який дає право на призначення пенсії за віком та про те, що у спірних відносинах необхідно застосовувати положення пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням нею необхідного віку. Правові підстави для задоволення заявлених позивачем вимог відсутні.

Стосовно ж інших доводів сторін (зокрема, щодо стажу роботи позивача), то такі судом не оцінюються, оскільки уже не мають значення для правильного вирішення даного спору з огляду на недосягнення позивачем встановленого законом віку (як однієї з обов`язкових умов) для призначення пенсії на пільгових умовах станом на день звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів протиправність оскаржуваної відмови, а тому суд відмовляє у задоволенні даного позову повністю.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 07 вересня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Кобилянської Ольги, буд. 1/Площа Центральна, буд. 3, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк