Справа № 200/3049/21-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року справа №200/3049/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар Сізонов Є.С., за участтю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Черкас М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі № 200/3049/21-а (суддя І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (надалі ГУ СБУ, відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 228420 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні зі служби позивачу не була нарахована і виплачена частина заробітної плати у розмірі 228420 грн. за понаднормову роботу протягом 2016-2020 років відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі № 200/3049/21-а у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, проте чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 4-6).

Як вбачається з довідки від 18.01.2021 року №21, ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу в СБ України (УСБУ в Луганській області, 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях) на офіцерських посадах з 28 березня 1994 року (наказ начальника УСБУ в Луганській області №34-ос від 29.03.1994) по 15 січня 2021 року (а.с. 3).

Згідно витягу з наказу від 12.10.2017 року №325-ОС «По особовому складу», у зв`язку з організаційно-штатними змінами, оголошеними наказом Голови Служби безпеки України від 21.08.2017 року №042, та відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки, призначено за підпунктом «б» пункту 44 з 23 серпня 2017 року підполковника ОСОБА_1 оперативним черговим 2 сектору режимно-секретного відділу 2 управління (а.с. 18).

З витягу з посадової інструкції оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) вбачається, що оперативний черговий 2 сектору РСВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях забезпечує виконання покладених на нього керівництвом відділу завдань, функцій і доручень, заступає на цілодобове чергування за наказом Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях, з питань оперативного чергування підпорядкований начальнику управління та його заступникам (а.с. 19-23).

Позивач заступав на цілодобове чергування за наказом начальника (т.в.о. начальника) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях, який видавався на кожний добовий наряд, що підтверджується витягами з наказів відповідача.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 12.01.2021 року №9-ОС/дск, ОСОБА_1 , оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області), звільненого наказом Служби безпеки України від 22 грудня 2020 року №1768-ОС-дск з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, підпункту «а» пункту 2 частини шостої (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виключено зі списків особового складу у запас Служби безпеки України, з правом носіння військової форми одягу, з урахуванням часу на здавання посади, з 15 січня 2021 року (а.с. 17).

Позивач вважає, що при звільненні зі служби йому не була нарахована і виплачена частина заробітної плати у розмірі 228420 грн. за понаднормову роботу протягом 2016-2020 років відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу безпеки України», служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України (ст. 19 вказаного Закону).

Згідно ст. 20 Закону України «Про службу безпеки України», умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю (ст. 21 Закону).

Судом встановлено, що наказом Управління СБУ в Луганській області №27-ос від 21.01.2011 року, позивача призначено на посаду оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу УСБУ в Луганській області, який, відповідно є співробітником-військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про службу безпеки України», військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Таким чином, несення служби при цілодобовому чергування, на яке заступав позивач відповідно до його посадової інструкції, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу та відноситься до посадових обов`язків позивача відповідно до займаної посади, за яку позивач отримував грошове забезпечення.

Так, згідно ст. 30 Закону України «Про Службу безпеки України» форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р. визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Службою безпеки України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України до 11.04.2018р було визначено Інструкцією №35/ДСК, а з 11.04.2018р. визначається Інструкцією №515/ДСК від 10.04.2018р. затвердженою наказом Центрального управління СБУ та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.04.2018р. за №512/31964 (далі - Інструкція №515/ДСК).

Судом було витребувано та досліджено витяги з Інструкції №35/ДСК та витяги з Інструкції №515/ДСК (для службового користування).

Грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за місцем їх постійної служби і виключно в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції№35/ДСК виплата грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ здійснювалась на підставі наказів по особовому складу органів, підрозділів, закладів та установ СБУ.

За п. 2 Інструкції №35/ДСК до складу грошового забезпечення входила надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби.

Інструкцією №515/ДСК, яка набрала чинності з 01.08.2018 року, було запроваджено новий порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ, при цьому Інструкцію №35/ДСК було визнано такою, що втратила чинність.

За п. 2 Інструкції №515/ДСК, до щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення входить надбавка за особливості проходження служби.

Довідкою про розмір грошового забезпечення та інших виплат позивача за період з 01.01.2016 року по 15.01.2021 року підтверджено, що в період з 01.2016 року по 05.2018 року позивачу виплачувалась надбавка за виконання особливо важливих завдань, а в період з 06.2018 року по 15.01.2021 року надбавка за особливості проходження служби (а.с. 34-35).

Однак, Інструкцією №35/ДСК та Інструкцією №515/ДСК не передбачено виплат компенсаційного характеру, таких як компенсація за невикористані дні відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, а також не передбачені такі додаткові види грошового забезпечення як надбавка за роботу в нічний час, компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Доказів того, що позивача було залучено до виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні, поза межами виконання його службових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, суду не надано, тому вимоги позивача про виплату грошового забезпечення за певний період часу за виконання понаднормової роботи відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що відповідно до наказу ГУ СБУ від 12.01.2021 № 9-ОС/дск позивачу були нараховані та здійснені всі належні йому при звільненні з військової служби грошові виплати, в тому числі: грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, премія, грошова компенсація за неотримане речове майно (а.с. 17).

З аналізу наведених вище приписів діючого законодавства суд вважає безпідставними посилання позивача на застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, оскільки питання стосовно проходження військової служби, в тому числі у вихідні, святкові та неробочі дні, несення служби у добовому наряді, регулюються спеціальним законодавством, тому відсутні підстави для застосування норм КЗпП України у даних спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі № 200/3049/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі № 200/3049/21-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко