Справа № 160/9044/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2021 року Справа № 160/9044/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
07 червня 2021 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що наказом Одеського державного університету внутрішніх справ №101 о/с від 17.08.2015 року ОСОБА_1 зараховано курсантом ОДУВС та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.
01 вересня 2015 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (з однієї сторони), Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області (з другої сторони) та ОСОБА_1 (третя сторона) укладено договір про підготовку фахівця в ОДУВС.
Відповідно до наказу ОДУВС №211 від 05.07.2019 року відповідач закінчив ОДУВС та був відряджений до ГУНП в Дніпропетровській області, де його було призначено на посаду слідчого відділення Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
02 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції (за власним бажанням), про що складений наказ ГУНП в Дніпропетровській області №216 о/с від 01.03.2021 року.
Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону №580-VIII, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку із тим, що відповідачем протягом значного проміжку часу з моменту звільнення добровільно не відшкодовано витрати, понесені університетом на його навчання, позивач звертається до суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Судом на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
Згідно ч.11 ст.26 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи №160/9044/21 Дніпропетровським окружним адміністративним судом, однак протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відзив на позовну заяву на адресу суду не надав.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи зазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Апостоловським РС ГУДВС України в Дніпропетровській області 03.06.2014 року.
Свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_4 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 квітня 2014 року, відповідачем змінено прізвище з " ОСОБА_2 " на нове прізвище " ОСОБА_3 ".
Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ №101 о/с від 17.08.2015 року ОСОБА_1 зараховано курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.
01 вересня 2015 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (з однієї сторони), Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області (з другої сторони) та ОСОБА_1 (третя сторона) укладено договір про підготовку фахівця в ОДУВС.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років, а у разу відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, зокрема, за відмову від подальшого проходження служби, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані із утриманням у навчальному закладі із затвердженим розрахунком.
Відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ №211 від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 закінчив ОДУВС та був відряджений до ГУНП в Дніпропетровській області, де його було призначено на посаду слідчого відділення Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
02 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції (за власним бажанням), про що складений наказ ГУНП в Дніпропетровській області №216 о/с від 01.03.2021 року.
Про звільнення відповідача позивачу стало відомо 14 квітня 2021 року, що підтверджується листом ГУНП в Дніпропетровській області від 09.03.2021 року №20/6-1118 (вх.№1/1043 від 14.04.2021 року).
У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням 02.03.2021 року, тобто, не відпрацював трирічний термін перебування на службі після закінчення навчального закладу, відповідач за період з 01.09.2015 по 05.07.2019 року зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати пов`язані із утриманням у навчальному закладі із затвердженим розрахунком.
Листом Одеського державного університету внутрішніх справ №4/777 від 21 квітня 2021 року відповідача було повідомлено про необхідність добровільного відшкодування фактичних витрат на його навчання в університеті з 01.09.2015 по 05.07.2019 року із розрахунком витрат №394 від 20 квітня 2021 року, за яким видатки на утримання відповідача загалом становлять - 52 724,85 грн.
Однак, відповідачем добровільно не відшкодовано витрати, понесені Одеським державним університетом внутрішніх справ на його навчання, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року, чинного на час виникнення взаємовідносин визначених договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2015 року, працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.
Згідно положень статті 9 Закону №565-ХІІ, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Частиною 4 статті 18 Закону №565-XII визначено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.
Частиною 6 статті 18 Закону №565-XII передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями) підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону №580-VIII, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року, чинний на час укладення договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2015 року, визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку визначений пунктами 4.1-4.6 договору від 01.09.2015 року, передбачає що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, а у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання, на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ, така сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету України і використовується у порядку визначеному чинним законодавством.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Такі витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою, а у разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст.19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Аналогічний висновок викладений у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 року у справі №461/5577/15-ц, від 31.10.2018 року у справі №820/5761/15.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 закінчив навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, отримав диплом бакалавра та був відряджений для подальшого проходження служби до ГУНП в Дніпропетровській області, де його було призначено на посаду слідчого відділення Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №116 о/с від 01.03.2021 року, ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за власним бажанням.
З наведених норм та викладених обставин справи вбачається, що оскільки ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підпадає під пункти 3.1, 3.3 договору про підготовку фахівця від 01.09.2015 року, виходячи з формулювання причин звільнення відповідача, останній повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ з 01.09.2015 по 05.07.2019 року у розмірі 52 724,85 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» №2925-III від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Одеський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом МВС, таким чином Одеський державний університет внутрішніх справ діє у складі МВС та підпорядковується йому, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за договором від 01.09.2015 року здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується розрахунком фактичних витрат №394 від 20 квітня 2021 року, а саме:
- предмети, матеріали, обладнання та інвентар - 8918,06 грн.;
- оплата теплопостачання - 3702,24 грн.;
- оплата водопостачання та водовідведення - 2161,12 грн.;
- оплата електроенергії - 4172,53 грн.;
Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ підлягають задоволенню у повному обсязі.
З приводу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду даної справи свідки судом не залучались та судові експертизи не призначались, судові витрати понесені позивачем з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник