Справа № 360/2771/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

31 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2771/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі

судді Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Занічковської П.Є.,

представників

позивача не прибув,

першого відповідача не прибув,

другого відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 28 травня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі представник позивача, Калінкіна О.О.) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі перший відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Міністерства оборони України (далі - другий відповідач, Міноборони) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оформлення та подання в Департамент фінансів Міноборони документів на одержання малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та подати в Департамент фінансів Міноборони документи відповідно до пункту 4.6 наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» для одержання малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця;

3) визнати протиправною бездіяльність Міноборони щодо призначення та виплати малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця у розмірі, встановленому абзацом другим пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

4) зобов`язати Міноборони призначити та виплатити малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця у розмірі, встановленому абзацом другим пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою військовослужбовця ОСОБА_3 , який проходив військову службу за контрактом кулеметником 1-го відділення охорони взводу охорони та з 01 січня 2021 року по 02 січня 2021 року перебував на чергуванні за місцем проходження військової служби у Старобільсько-Новопсковському об`єднаному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Луганської області.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 після чергування помер.

Наказом військового комісара ОСОБА_4 від 02 січня 2021 року № 1-РС солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 звільнено у запас відповідно підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність).

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 15 квітня 2021 року подано військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву на виплату одноразової грошової допомоги, до якої додані всі документ відповідно до вимог пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Листом ОСОБА_4 від 04 травня 2021 року № ЮГ/148 повідомлено, що смерть ОСОБА_3 настала не під час проходження ним військової служби та вже після виключення його зі списків особового складу Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тому відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги.

Представник позивача з такою відмовою не згодна, оскільки вважає, що ОСОБА_5 зобов`язаний подати до Департаменту фінансів Міноборони висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям особи, зазначеної в пунктах 1-3 частини другої статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) та інші документи, що визначені переліком. В свою чергу, Міноборони після отримання документів та висновку зобов`язано призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Таким чином представник позивача вважає, що першим відповідачем не виконаний обов`язок щодо належного оформлення та подання документів на одержання позивачем одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), а другим відповідачем не виконано визначених завдань по здійсненню керівництва, організації належного контролю, призначенні та виплаті встановленої Законом № 2011-ХІІ одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця.

На підставі зазначеного представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 02 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків (арк. спр. 23-24).

Ухвалою від 09 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі (арк. спр. 30-32).

Від Міністерства оборони України 29 червня 2021 року надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву (арк. спр. 46-47).

Ухвалою від 30 червня 2021 року визначено вважати найменуванням першого відповідача Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі Луганський ОТЦтаСП); повернуто без розгляду відзив Луганського ОТЦтаСП; задоволено клопотання представника Міноборони та продовжено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву на 10днів з дня вручення цієї ухвали; продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів; відкладено підготовче засідання (арк. спр. 55-57).

Від представника Міністерства оборони України 09 липня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому другий відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 66-69).

Згідно з Порядком № 975 та Положенням про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 26 жовтня 2016 року № 564, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2016 року за № 1497/29627 (далі Положення № 564), Міноборони в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, що надходять до Міноборони для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ. Саме такі рішення Міноборони тягнуть правові наслідки і мають обов`язковий характер. Оскільки будь-яких документів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги до Міноборони не надходило, останнім будь-якого належного рішення не приймалося, тому позовні вимоги до другого відповідача є передчасними.

Вимогу про зобов`язання Міноборони призначити та виплатити одноразову грошову допомогу другий відповідач вважає втручанням в його дискреційні повноваження, оскільки прийняття відповідних рішень є його виключною компетенцією, тому не підлягає задоволенню.

Від Луганського ОТЦтаСП 12 серпня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 80-81).

Відповідно до наказу військового комісара Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Луганської області від 02 січня 2021 року № 1 ОСОБА_3 звільнений з військової служби з 02 січня 2021 року через службову невідповідність. Таким чином на момент смерті ОСОБА_3 вже не був особою, що проходить військову службу, тобто не був військовослужбовцем. З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про виплату допомоги, оскільки у поданих нею документах йдеться про настання смерті під час проходження ОСОБА_3 військової служби, що не відповідає дійсності.

Також представник першого відповідача зауважує, що статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ визначені підстави, з яких допомога не призначається, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до події, що спричинила його смерть (загибель). Водночас сам факт перебування військовослужбовця в стані алкогольного (наркотичного сп`яніння) на час настання смерті не визначається вказаними нормами права, як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. В такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом наркотичного сп`яніння військовослужбовця та подією, що призвела до його смерті.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 22 лютого 2021 року, смерть ОСОБА_3 наступила від гострого геморагічного панкреатиту, але на тілі були встановлені крапкові рани (сліди ін`єкцій), а поруч з трупом в одноразовому шприці були наркотичні речовини. Вказані обставини дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_3 перебував у стані наркотичного сп`яніння, що знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто смертю особи.

Крім того, представник Луганського ОТЦтаСП зауважує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 822/220/18, неподання особою документів про причини і обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 94).

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (арк. спр. 95-97).

Від представника позивача 11 серпня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника (арк. спр. 72-73).

Керуючись положеннями статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_3 проходив військову службу кулеметником 1-го відділення охорони взводу охорони Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Луганської області, звільнений наказом військового комісара ОСОБА_4 від 02 січня 2021 року № 1-РС у запас відповідно до пункту «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність), 02 січня 2021 року виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення виключений з 03 січня 2021 року, що підтверджено копією витягу з наказу військового комісара Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Луганської області від 02 січня 2021 року № 1 (арк. спр. 12).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 06 січня 2021 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк. спр. 9).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 26 вересня 2018 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_1 (арк. спр. 6).

ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , звернулася до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою за формою, визначеною додатком 10 до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій, військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, від 15 квітня 2021 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , який був батьком ОСОБА_2 (арк. спр. 16-17).

Як вказано в заяві, до заяви додано такі документи: копію свідоцтва про смерть військовослужбовця від 06 січня 2021 року серії НОМЕР_1 ; витяг з наказу від 02 січня 2021 року № 1 про виключення особи, зазначеної в пунктах 1-3 Закону № 2011-ХІІ, зі списків особового складу військової частини; копію постанови про закриття кримінального провадження від 22 лютого 2021 року; копію довідки про склад сім`ї від 12 квітня 2021 року № 15 особи, зазначеної в пунктах 1-3 Закону № 2011-ХІІ; витяг з послужного списку особової справи (облікової картки) про склад сім`ї особи, зазначеної в пунктах 1-3 Закону № 2011-ХІІ; копію свідоцтва про народження дитини від 26 вересня 2018 року серії НОМЕР_2 ; копію картки платника податків від 13 жовтня 2018 року № 1230-18-04669; копію паспорта представника ОСОБА_1 ; копію довіреності від 12 березня 2021 року № 117/21.

Листом від 04 травня 2021 року № ЮГ/148 Луганський ОТЦтаСП повідомив на заяву стосовно виплати одноразової грошової допомоги, що смерть ОСОБА_3 настала не під час проходження ним військової служби та вже після виключення його зі списків особового складу Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тому пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» не розповсюджується на вирішення питань стосовно упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців (арк. спр. 18-19).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 42 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (пункт 1);

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (пункт 2).

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 16 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 16-1 визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з підпунктом «а» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Частиною шостою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з частиною восьмою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ визначені підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Так, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

В абзаці третьому пункту 5 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Згідно з пунктом 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку № 975).

У пункті 19 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З системного аналізу викладених вище правових норм слідує, що Порядком № 975 визначений певний алгоритм дій, які вчиняються особами, що звертаються за виплатою визначеної статтею 16 Закону № 2011-ХІІ одноразової грошової допомоги, уповноваженим органом, а також розпорядником бюджетних коштів, що призначає та виплачує таку допомогу.

Так, особа, яка бажає отримати виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, подає за місцем проходження військової служби померлим (загиблим) військовослужбовцем заяву про виплату одноразової грошової допомоги та визначений пунктом 10 Порядку № 975 пакет документів, що підтверджує право особи на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

В свою чергу керівник уповноваженого органу за місцем проходження військової служби померлим (загиблим) військовослужбовцем зобов`язаний протягом 15 днів з дня реєстрації поданих документів направити до Міноборони висновок щодо виплати одноразової допомоги та документи, подані разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, після отримання яких розпорядник бюджетних коштів у місячний строк зобов`язаний прийняти одне з таких рішень: рішення про призначення одноразової грошової допомоги; рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; рішення про повернення документів на доопрацювання.

Тільки після отримання відповідного рішення розпорядника бюджетних коштів, уповноважений орган видає наказ про виплату такої допомоги особам, які звернулися за її отриманням, а разі відмови чи повернення документів для доопрацювання письмово повідомляє заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів для доопрацювання.

Тобто Порядком № 975 визначено, що виключне право надавати оцінку поданим документам та приймати відповідне рішення щодо наявності підстав для виплати одноразової грошової допомоги належить розпоряднику бюджетних коштів, що здійснює таку виплату, а не його уповноваженому органу.

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що законним представником ОСОБА_2 малолітньої дитини померлого ОСОБА_3 , який проходив військову службу в Старобільсько-Новопсковському об`єднаному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Луганської області, - ОСОБА_1 до Луганського ОТЦтаСП подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги та надано документи, перелік яких визначений в пункті 10 Порядку № 975.

Однак, Луганським ОТЦтаСП всупереч положень пункту 13 Порядку № 975 протягом 15 днів з дня реєстрації заяви ОСОБА_1 та відповідних документів не подано розпоряднику бюджетних коштів, яким є Міноборони, висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги та визначені пунктом 10 Порядку № 975 документи.

Натомість Луганським ОТЦтаСП з перевищенням наданих йому повноважень опрацьовано подані законним представником ОСОБА_2 документи та листом від 04 травня 2021 року № ЮГ/148 повідомлено заявника про відсутність законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги, тобто першим відповідачем замість Міноборони надано оцінку поданим документам та фактично прийнято рішення про відмову в призначенні грошової допомоги (відсутність підстав для виплати допомоги).

Оскільки ОСОБА_5 ухиляється від складання висновку за заявою ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року про виплату одноразової грошової допомоги та його направлення до Міноборони, тобто від виконання дій, визначених пунктом 13 Порядку № 975, суд дійшов висновку, що першим відповідачем допущена бездіяльність, яка є протиправною.

Як наслідок визнання такої бездіяльності протиправною, суд вважає за необхідне спонукати першого відповідача до вчинення дій, визначених у пункті 13 Порядку № 975, шляхом зобов`язання останнього подати до Міноборони відповідний висновок та документи, визначені пунктом 10 Порядку № 975.

Відповідно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, сформовані представником позивача до Луганського ОТЦтаСП, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, що відповідає Порядку № 975.

Що стосується позовних вимог, сформованих до Міноборони, то в їх задоволенні слід відмовити з нижченаведених підстав.

Так, за частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов`язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Так, з заяв по суті справи та письмових доказів судом встановлено, що до Міноборони відповідний пакет документів за заявою ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги не надходив, тому Міноборони не приймало будь-якого рішення щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. Тобто, на час розгляду даної справи, між позивачем та Міноборони відсутній будь-який спір, а другим відповідачем не допущено порушення будь-яких прав позивача, що обумовлювало б їх захист в судовому порядку. До отримання Міноборони від Луганського ОТЦтаСП висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 та поданих нею документів, за другим відповідачем обов`язок прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відсутній.

Тобто судом встановлено, що між позивачем та Міноборони на час розгляду даної справи будь-який спір відсутній, тому позовні вимоги, сформовані до другого відповідача, є передчасними та в їх задоволенні слід відмовити.

Твердженням сторін щодо відсутності підстав для виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги за померлим ОСОБА_3 , суд також не надає правової оцінки, як передчасним, оскільки до прийняття другим відповідачем вмотивованого рішення за заявою законного представника позивача з викладенням всіх обставин, врахованих при його прийнятті, між сторонами такий спір також відсутній. Порушене сторонами питання має вирішуватися виключно після прийняття Міноборони рішення про відмову ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги. До прийняття такого рішення, відсутні підстави вважати, що права позивача на виплату цієї допомоги будуть порушені. Оскільки суд надає правову оцінку в межах предмету спору, що існує на час розгляду справи, а не того, що ймовірно виникне між сторонами у майбутньому, надання правової оцінки таким твердженням сторін виходить за межі предмета доказування та є передчасним.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 за подання до суду цього позову сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн, як за одну вимогу немайнового характеру, що підтверджено копією квитанції від 25 травня 2021 року (арк. спр. 5).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки, сформовані представником позивача вимоги до Луганського ОТЦтаСП підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, а також, що спірні виник внаслідок протиправної бездіяльності першого відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Луганського ОТЦтаСП.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Богдана Ліщини, будинок 38, код за ), Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, код за ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо подання до Міністерства оборони України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року, поданою в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , разом з документами, визначеними в пункті 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подати до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року, поданою в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , разом з документами, визначеними в пункті 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

У задоволенні вимог до Міністерства оборони України відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 07 вересня 2021 року.

Суддя К.О. Пляшкова