Справа № 640/373/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Київ № 640/373/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., одноособово у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Управління державної охорони України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління державної охорони України, в якому просить суд: визнати протиправним рішення Управління Держаної охорони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності першої групи з 01.10.2018 внаслідок захворювань, що мали місце в період проходження їм військової служби, зобов`язати Управління Держаної охорони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому з 01.10.2018 інвалідності першої групи внаслідок захворювань, що мали місце в період проходженням військової служби, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі або часткової втрати працездатності військовослужбовців, військовозобов`язаних призвані на навчальні (або перевірочні) та військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р № 975, та статті 21 Закону України «Про Державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» з урахуванням виплаченої йому у відповідності до наказу Управління Державної охорони України від 22.12.2015 №753 одноразової грошової допомоги в розмірі 109620 грн. в зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, зобов`язати Управління Державної охорони України, подати звіт про виконання судового рішення

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2011 позивачу було встановлено третю групу інвалідності по захворюванням, що пов`язано з проходженням військової служби, 19.05.2014 позивачу встановлено безтермінову другу групу інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби та виплачено грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності. 02.10.2018 висновком медико-соціальних експертних комісій позивачу встановлено першу групу інвалідності довічно. У зв`язку із встановлення І групи інвалідності, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням першої групи з 01.10.2018 внаслідок захворювань, що мали місце в період проходження військової служби. Листом Начальника УДОУ №1/20-1816 від 16.11.2018 у виплаті грошової допомоги відмовлено з тих підстав, що після дати встановлення мені первинної (третьої) групи інвалідності від 03.04.2001 минуло більше двох років. Саме з цієї дати виникли спірні правовідносини.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 90 кратного прожиткового мінімум, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Крім того, у випадку зміни групи інвалідності, її причини або зміни ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, у зв`язку з тим, що первинна група інвалідності була встановлена позивачу 03.04.2001, а зміна групи інвалідності відбулася 02.10.2018, тобто понад встановлений Порядком №975 від 25.12.2013 строк, то правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні, у зв`язку з чим, відповідачем правомірно відмовлено.

У відповіді на відзив, позивач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що відповідачем не спростовано позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України.

Наказом Начальника УДО Украины від 11.11.1994 № 65-ос «По личному составу» позивач був звільнений з військової служби згідно з пунктом 65 п.п. «б» (по возрасту) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу - в запас ФСК Российской Федерации.

06.11.2015 ОСОБА_1 звернувся до Управління державної охорони України із заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 19.05.2014 другої групи інвалідності,

14.12.2015 протоколом Комісії з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності №72 призначено до виплати призначити одноразову грошову допомогу у розмірі 90 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (19.05.2014).

16.10.2018 позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності, згідно довідки МСЕК серії АВ № 0963420 від 02.10.2018.

15.11.2018 протоколом Комісії з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності №84 відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі вимог абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону 2011-ХІІ та абз.2 частини 2 Порядку №975, оскільки у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу о суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Так, право на виплату одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) передбачено Законом №2011-ХІІ.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (ОГД), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону №2011-ХІІ статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону №2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.

Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

З огляду на це встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК серії КИЕ - 1 № 049094 від 03.04.2002, додана позивачу з 03.04.2001 встановлено третю групу інвалідності по захворюванню, пов`язаному з проходженням військової служби.

У подальшому, згідно довідки МСЕК серії АВ № 0079276 від 21.05.2014, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та виплачено одноразову грошову допомогу.

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0963420 від 02.10.2018, позивачу встановлено І групу інвалідності.

Оскільки відповідно до пункту 3 Порядку №975 законодавець пов`язує момент набуття права на отримання ОГД з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, то заподіяння шкоди здоров`ю та оцінка його ступеню без встановлення такого факту уповноваженим органом - органом МСЕК, в т.ч. причинного зв`язку такої шкоди здоров`ю з проходженням військової служби, не створює підстав для виплати ОГД.

Це також свідчить про те, що визначальним та достатнім для встановлення права на виплату ОГД є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).

Аналіз зазначених норм, у світлі правових питань, які постали у цій справі, дає підстави зробити висновок про те, що виплата ОГД з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати ОГД, оскільки законодавець застосовує такі поняття лише для визначення ступеня заподіяння шкоди здоров`ю.

Спірним питанням у даній справі є тлумачення положень пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та з`ясування можливості їх застосування до правовідносин, які виникли у цій справі.

Верховний Суд вже розглядав справи за аналогічних правовідносин, зокрема у постановах від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18, від 17.06.2020 у справі №0640/3968/18 Верховний Суд застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та дійшов висновку, що у разі встановлення групи інвалідності, понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Крім того, Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 02.12.2020 року у справі К/9901/15869/20, розглядаючи необхідність відступу від висновку сформованого у постановах Верховного Суду, зазначив, що з метою забезпечення єдності судової практики при вирішенні спорів цієї категорії не знайшов підстав для відступу від правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18 та від 17.06.2020 у справі №0640/3968/18, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За таких умов норми частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.

Надалі Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється". Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

З огляду на вищевикладене право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19.

Як слідує із вказаних висновків, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

У справі, що розглядається суд встановив, що інвалідність ІІІ групи встановлена позивача під час первинного огляду органами МСЕК -03.04.2001, у подальшому, під час повторного огляду, що відбувся 01.10.2018 позивача визнано інвалідом I групи, внаслідок захворювання, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, з вищевказаного вбачається, що позивачу повторно встановлено І групу інвалідності внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби понад 10 років, у зв`язку з чим, у суду відсутні правові підстави для відступу від висновків, Верховного Суду, що викладені у постановах від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18, від 17.06.2020 у справі №0640/3968/18 та висновків Верховного Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду викладених у постанові від 02.12.2020 у справі К/9901/15869/20.

Крім того, суд звертає увагу, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.С. Мазур