Справа № 200/4716/21
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 р. Справа№200/4716/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В. за участю секретаря Котова С.Ю., розглянувши адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.04.2021 року №7, №7 на загальну суму 3 896 887,50 грн.,-

за участю сторін:

від позивача Пархоменко О.В. (за ордером),

від відповідача Ярова С.Е. (згідно витягу)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «ГРЕТА» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.04.2021 року №7, №7 на загальну суму 3 896 887,50 грн., нараховані згідно Акту перевірки від 12.03.2021 року №2263/05-99-07-13/00153488.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 12 травня 2021 року.

12 травня 2021 року судом відкладено підготовче засідання на 09 червня 2021 року.

19 травня 2021 року відповідачем надано відзив на адміністративний позовз додатками (т.10 ар.с. 1-227).

09 червня 2021 року судом вирішено продовжити підготовче засідання на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07 липня 2021 року.

25 червня 2021 року на адресу суду надійшло доповнення до відзиву від відповідача.

07 липня 2021 року судом відкладено підготовче засідання на 21 липня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11 серпня 2021 року.

11 серпня 2021 року в судовому засіданні проголошено перерву до 27 серпня 2021 року.

Щодо позиції позивача та відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем, ГУ ДПС у Донецькій області у період з 19.02.2020 р. по 04.03.2021 р. на підставі направлень на проведення перевірки: від 11.02.2021 №172, №173, №174, №175, №176 19.02.2020 року, наказу на проведення перевірки, 11.02.2021 рокупроведено документальну планову виїзну перевіркудотримання позивачем ПрАТ «ГРЕТА» вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2019 р., валютного - за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2019 р., з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2019 р.За результатами проведеної перевірки складено Акт № 2263/05-99-07-13/00153488 від 12.03.2021 р., який був отриманий позивачем 12 березня 2021 року. Непогодившись з висновками акту перевірки, позивачем були подані заперечення, які залишені без уваги. На підстави акту перевірки податковим органом 7 квітня 2021 року за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 7 та № 7 з розрахунками штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 3 896 887, 50 грн. Позивач вважає податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим підлягають скасуванню. Висновок у Акті перевірки про заниження податку на прибуток підприємства на вказану відповідачем суму 3 116 014, 00 грн. і в зазначені періоди зроблений перевіряючими на підставі нібито непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем ПрАТ «ГРЕТА» і контрагентами ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» (), ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» (), ФОП ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ). Але цей висновок не відповідає дійсності, оскільки позивач надав при перевірці письмові пояснення і усі необхідні документи для підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ПрАТ «ГРЕТА» та вказаними контрагентами. Позивач вважає, що відповідач при складанні Акту перевірки і винесенні податкових повідомлень-рішень діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, необгрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки є необґрунтованими, помилковими та такими, що не відповідають приписам податкового кодексу України, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення - рішенні від 07.04.2021 р. № 7 та № 7 є такими, які прийняті безпідставно та з порушенням діючого законодавства, у зв`язку з чим повинні бути скасованими судом повністю.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. На підставі направлень від 12.02.2020 № 312, від 07.02.2020 №№ 242-246 виданих ГУ ДПС у Донецькій області, керуючись пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік, наказу ГУ ДПС у Донецькій області № 211 від 28.01.2020 року проведена виїзна документальна планова перевірка ПрАТ "ГРЕТА" код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019. В ході проведення перевірки встановлено заниження підприємством оподаткованого прибутку на суму 2 758 485 грн., у т.ч. за 9 місяців 2019 року на суму 2 758 485 грн., яке допущено внаслідок заниження інших доходів за 9 місяців 2019 року на суму 2 758 485 грн. при відображенні в регістрах бухгалтерського обліку ПрАТ «ГРЕТА» відносин ізконтрагентами ТОВ "ОІЛ БРЕНТ" та ТОВ "КУПЕР ГЛОБАЛ".Отже, перевіркою встановлено порушення ПрАТ «ГРЕТА»:п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 ПК України, ЗУ N 996-XIV«Про бухгалтерський облік» в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств всього на суму 3 116 014грн.; п.п. г,д) п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті невірного зазначення обов`язкових реквізитів податкових накладних за лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, за липень 2019 року.«Акт виконаних робіт», виписаний на адресу ПрАТ «ГРЕТА» від імені ФОП ОСОБА_2 , не містить відомостей про господарську операцію та не підтверджує її здійснення. Тобто, зазначені документи не відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік» N 996-XIVта не можуть служити підставою для включення в склад витрат підприємства до оподаткування.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав викладені у позовній заяві обставини та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи заслухавши представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «ГРЕТА» зареєстрований в якості юридичної особи виконкомом Дружківської міської ради Донецької області 11.12.1995 р, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером запису 0000028, , і здійснює господарську діяльність відповідно до Статуту.

З 19.02.2020 р. по 04.03.2021 рроку Головним управління Державної податкової служби у Донецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Прат «ГРЕТА» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного - за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2019 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2019 р., за результатами якої складено акт від 12.03.2021 № 2263/05-99-07-13/ (том 1 а.с. 13-46).

Перевіркою встановлено порушення:

1) п. п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України (що діяли на момент здійснення господарських операцій) в результаті чого:

- занижено податок на прибуток підприємств всього на суму 3 116 014 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 1 184 894 грн., за 2018 рік у сумі 1 206 807 грн., за 9 місяців 2019 р. у сумі 724 313 грн.

2) п. 14.1.180 п.14.1 ст.14, п.51.1 ст.51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п.3.1, п.3.4, п.3.5 розділу 3 « Порядку заповнення та подання податковим органам податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», в результаті чого подано не у повному обсязі з недостовірними відомостями (помилками) податкової звітності про суми доходів,нарахованих (сплачених) на користь платників податків , суми утриманого з них податку (форма 1ДФ), які призвели до зміни платника податку за 4 квартал 2017 р., 1 квартал 2018 о.

3) маючи можливість для дотримання правил та норм, встановлених п.14.1.180 п.14.1 ст.14, абз.2 п.57.1 ст.57, п.п. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, п.п. «а» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за порушення яких ПКУ передбачена відповідальність , проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання,що призвело до несплати, неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за червень 2018 р. у сумі 118324, 96. Граничний строк сплати податку 07.07.2018 р. фактично податок був сплачений до бюджету 18.07.2018 р. у сумі 18324,96 грн., та 30.07.2018 р. у сумі 100000,00.

17 березня 2021 року Прат «ГРЕТА» надало на адресу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області письмові заперечення на акт документальної планової перевірки від 12.03.2021 № 2263/05-99-07-13/00153488 /том 1 а.с.47-50/.

Листом від 02.04.2021 №3190/05-99-07-13-19 Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області висновки перевіряючих, викладені в акті перевірки від 12.03.2021 визнав правомірними /том 10 а.с. 59-80/.

На підставі акту перевірки, враховуючи встановлені порушення податкового законодавства, Головним управління Державної податкової служби у Донецькій областіприйняті:

- податкове повідомлення рішення від 7.04.2021 року № № 7відповідно до якого, за порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 п.58.1 ст.58 Кодексу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 3 895 070,50 грн. в тому числі за основним зобов`язанням 3 116 014 грн. та штрафною санкцією на суму 779 003,50 грн. передбаченою п.123.2 ст.123 ПК України (том 1 а.с. 9-11);

- податкове повідомлення-рішення від 07.04.2021 р. за № 7, відповідно до якого, за порушення п.201.1 ст.201 ПК України, на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 пп.58.1 ст.58 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1870 грн. передбачені п.120-1.2 ст.120 ПК України (том 1 а.с. 7).

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями рішеннями, звернувся до суду з позовом про визнання їх недійсними та скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України ( далі ПК України).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 статті 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 58.1 статті 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (п. 86.8 ст. 86 ПК України).

Згідно п.п. "а" п. 185 ст. 185 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми п. 187.1 ст. 187 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI до складу податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення платником податку операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2. ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів із банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6, cт. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10. cт. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено обов`язкову підставу для формування податкового кредиту та податкового зобов`язання, а саме наявність складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, податкової накладної.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" від 29.12.2010 № 1246 (далі Порядок № 1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору поставки № 48/07 від 05.07.2019, укладеного між ПрАТ «ГРЕТА» і ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» та договору поставки № 29/02 від 01.02.2019 р. укладеного між ПрАТ «ГРЕТА» і ТОВ «ОІЛ БРЕНТ», виписано (оформлено) видаткові накладні та податкові накладні , складені за фактом реалізації плит або надходження грошових коштів на загальну суму реалізації готової продукції - 983 043, 14 грн., в т.ч. ПДВ - 163 840, 53 грн. та 1 775 442, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 295 907, 00 грн. відповідно.

В результаті господарської операції, що виникла на підставі вказаних договорів, ПрАТ «ГРЕТА» (продавець, постачальник) 16.07.2019 року, 19.07.2019 року та 20.02.2019, 22.02.201925.02.2019, 18.03.2019, 15.04.2019, 17.04.2019 року було сформовано податкові накладні №9, № 10 та № 82,103104,41,104,105,11,12,15, які направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 12 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", «Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Суд зазначає, що відповідно до п. 201.10. cт. 201 ПК України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Оскільки всі податкові накладні складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року, то відповідно до п. 201.10. cт. 201 ПК України, суми ПДВ, які відносились до податкового кредиту в ці періоди та суми ПДВ віднесені до складу податкових зобов`язань звітних періодів вважаються підтвердженими передбаченими нормами Податкового кодексу України обов`язковими документами (зареєстрованими у Реєстрі податковими накладними).

Висновок про достатність зареєстрованої в установленому порядку податкової накладної як підстави для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту при купівлі товару та до складу податкового зобов`язання при його продажі обґрунтовується наступним.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 р. № 1797-VIII, ст. 201 п. 201.10. ПК України було доповнено абзацом 3 такого змісту: "Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження".

Зміни до ст. 201 п. 201.10. ПК України свідчать про те, що законодавець безальтернативно визначив, що сам факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН свідчить про те, що контролюючим органом вже перевірено "податкову чистоту" господарської операції і з цією метою контролюючий орган наділений повноваженнями зупинення реєстрації податкових накладних платника податку, господарські операції якого викликають сумнів в їх реальності та відмовляти у їх реєстрації.

Таке тлумачення змін до ПК України, слідує з пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 р. № 1797-VIII, в якій зазначено наступне: "27 травня 2016 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 418-р затверджено План пріоритетних дій Уряду на 2016 рік, який передбачає низку ключових реформ, які дозволять забезпечити стале економічне зростання та створять сприятливі умови для розвитку бізнесу в Україні, серед яких передбачено проведення реформи податкової системи та реформування Державної фіскальної служби України. … В рамках діяльності зазначеної робочої групи підготовлений законопроект спрямований на покращення інвестиційного клімату в Україні за рахунок спрощення податкової системи, підвищення прозорості та якості адміністрування податків, ліквідації поширених схем ухилення від оподаткування, усунення неузгодженостей. Метою зазначеного законопроекту є покращення інвестиційного клімату в Україні за рахунок спрощення податкової системи та адміністрування податків, що матиме позитивний вплив на економічне зростання, залучення інвестицій та створення нових робочих місць".

В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних" від 21 лютого 2018 р. № 117 (була чинною із 22.03.2018 по 01.02.20200 та Постанову "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних" від 11 грудня 2019 р. № 1165.

Метою вказаних змін у податковому законодавстві стало запровадження на стадії реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування, оцінки ризиків ймовірності їх складення та надання для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту "а" або "б" пункту 185.1 статті 185, підпункту "а" або "б" пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.

У межах розгляду справи також встановлено, що при реєстрації податкових накладних на підставі яких ПрАТ «Гретта» сформовано податковий кредит та податкові зобов`язання із податку на додану вартість, їх реєстрація відбулася без зауважень зі сторони органів ДПС України. Процедура зупинення реєстрації податкових накладних чи відмови у їх реєстрації контролюючим органом не застосовувалася.

Натомість в подальшому, відповідач діючи у непослідовний спосіб, висловив зауваження щодо об`єктивних ознак реальності господарських операцій, зокрема у частині неналежного підтвердження транспортування товару, операції із яким стали підставою для формування спірних сум податкового кредиту та податкових зобов`язань із податку на додану вартість.

Щодо порушень виявлених під час перевірки суд зазначає наступне.

Отже, в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме встановлено заниження податку на прибуток підприємства на суму 3 116 014 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 1 184 894 грн., за 2018 рік у сумі 1 206 807 грн., за 9 місяців 2019 р. у сумі 724 313 грн.; невірне зазначення обов`язкових реквізитів податкових накладних за лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, липень 2019 року в зв`язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій між позивачем ПрАТ «ГРЕТА» і контрагентами ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» (), ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» (), ФОП ОСОБА_1 (код інн НОМЕР_1 ). Перевіркою встановлено, що на порушення вимог п. 1, 2, 5, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, та п.п 10.8 п. 10, п.п. 11.1 п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997року № 363, ПрАТ «ГРЕТА» в регістрах бухгалтерського обліку було неправомірно відображено відвантаження готової продукції контрагентам ТОВ "ОІЛ БРЕНТ" () та ТОВ "КУПЕР ГЛОБАЛ" () на підставі документа із назвами «видаткова накладна» та «товарно-транспортна накладна», що містять недоліки в обов`язкових реквізитах.

Щодо взаємовідносин ПрАТ «ГРЕТА» з ТОВ "ОІЛ БРЕНТ" та ТОВ "КУПЕР ГЛОБАЛ".

Надаючи оцінку обставинам, які характеризують господарську операцію позивача із ТОВ "ОІЛ БРЕНТ", з точки зору її фактичного здійснення (реальності), судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОІЛ БРЕНТ» є юридичною особою, має самостійний баланс, код ЄДРПОУ . Взято на облік платника податків у Вознесенскій ДПІ м.Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.07.2016р.

Відповідно до Договору поставки від 01.02.2019 року №29/02 укладеного між ПрАТ «ГРЕТА» (Постачальник) і ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» (Покупець) в лютому, березні, квітні 2019 року Покупцю були відвантажені плити на загальну суму 1 775 442, 00 грн.

Підпунктом 1.1 Договору № 29/02 визначено, що Продавець зобов`язується передати у властінсть Покупцеві газові, електричні, газово-електричні побутові плити, комплектуючі та іншу газову аппаратуру ( товар, продукція), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплачувати його на умовах, визначених даним Договором.

Кількість, ассортимент та ціна товару вказується у видаткових накладних , що є невід`ємною частиною даного Договору та мають силу протоколу узгодження цін.Щомісячні обсяги поставок узгоджуються додатково. (п.п. 1.2 Договору № 29/02).

Відповідно до п.3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах EXW- склад Постачальника (Донецька обл., м. Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1 - місцезнаходження ПрАТ «ГРЕТА») відповідно до міжнародних Правил тлумачення терміну «Інкотермс»

До моменту відвантаження товару Покупець підтверджує Постачальнику відомості перевізника, водія та транспортний засіб під завантаження Товару . Товар важається переданим і переходить у власність покупця з моменту підписання сторонами накладних на відповідну партію товару. ( п.3.2)

Ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України- гривні, та фіксується у видаткових накладних ( п.5.1 Договору)

Оплата товару проводиться в порядку 100% передоплати. Датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на пточний рахунок постачальника. (п.5.4, 5.5 Договору)

На підтвердження реального характеру господарської операції з ТОВ «ОІЛ БРЕНТ», позивачем окрім вказаних вище документів (Договору № 29/02 ) надано накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності . Зокрема на виконання умов укладеного договору постачальником виписані:

- накладна № 9013 від 21.02.2019 на загальну суму 47 256,в тому числі ПДВ 7876,00; накладна № 9016 від 25.02.2019 на загальну суму 666 312,00 ,в тому числі ПДВ 111 052,00; накладна № 9034 від 19.03.2019 на загальну суму 51201,00,в тому числі ПДВ 8 533,50; накладна № 9048 від 28.03.2019 на загальну суму 304356, 00 грн.,в тому числі ПДВ 50726,00; накладна № 9063 від 17.04.2019 на загальну суму 658113,00 грн. В тому числі ПДВ 109685,50; № 9066 від 18.04.2019 на загальну суму 48 204,00 в тому числі ПДВ 8034,00 грн.

- товарно-транспортні накладні від 21.02.2019 року № 9013, від 25.02.2019 № 9016, від 19.03.2019 № 9034; від 28.03.2019 № 9048;від 17.04.2019 № 9063, від 18.04.2019 №9066

-довіреність № 11 від 20.02.2019 р. на отримання цінностей за рахунком фактурою № 9013 від 20.02.2019р., № 12 від 21.02.2019,№ 16 від 18.03.2019,№ 21 від 26.03.2019 р.,№ 26 від 15.04.2019 р. ,№27 від 17.04.2019

Також на підтвердження господарської операції позивача із ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» в матеріалах справи наявне повідомлення під завантаження транспортного засобу, службова записка № 16-57-19, № 16-59-19, 16-75-19, 16-86-19, 16-118-19, 16-121-19 про надання згоди на заїзд транспортного засобу контрагента на територію підпрємства 21.02.2019, 19.03.2019, витяг з журналу, оборотно-сальдова відомость по рахунку 261 за лютий, березень, квітень, 2019 року, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за лютий, березень, квітень 2019 р., податкова накладна № 82 від 20.02.2019 р, податкова накладна № 103 від 22.02.2019, податкова накладна № 104 від 25.02.2019, податкова накладна № 41 від 18.03.2019, податкова накладна № 104 від 27.03.2019, податкова накладна № 105 від 28.03.2019, податкова накладна № 11 від 15.04.2019, податкова накладна № 12 від 17.04.2019, податкова накладна № 15 від 17.04.2019р. ( т.1 ар.с. 93-186)

Крім того в матеріалах справи наявні платіжні доручення від платника ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» на імя ПраТ «Грета» : платіжне доручення № 38 від 20.02.2019 на суму 47256,00 грн., № 39 від 22.02.2019 на суму 450 000,00 грн., № 30 від 18.03.2019 на суму 51201,00 грн., № 31 від 22.03.2019 на суму 116312,00 грн., № 32 від 11.03.2019 на суму 100000,00 грн., № 34 від 27.03.2019 на суму 190000,00 грн., № 38 від 09.04.2019 на суму 114356,00 грн., № 39 від 15.04.2019 на суму 450000,00 грн., № 40 від 17.04.2019 на суму 48204,00 грн., № 51 від 20.05.2019 на суму 100000,00 грн., № 54 від 24.05.2019 на суму 108113,00 грн. ( т.1 ар.с. 128-138).

Щодо досліджених судом видаткових накладних та накладних, то такі є доказом по перше - передачі товару постачальником та отримання його покупцем, по друге - підтверджують кількість, вартість та назву товару, який постачався на підставі Договору № 29/02 від 01.02.2019 року .

Надаючи оцінку обставинам, які характеризують господарську операцію позивача із ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ», з точки зору її фактичного здійснення (реальності), судом встановлено, Товариство з обмеженою відповідальністю «КУПЕР ГЛОБАЛ» є юридичною особою, має самостійний баланс , . Взято на облік платника податків у ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м.Кєві 10.08.2018р.

На підставі укладеного Договору поставки № 48/07 від 05.07.2019 р. між ПрАТ «ГРЕТА» (Постачальник) і ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» (Покупець) 19 липня 2019 року була проведена реалізація плит Покупцю в кількості 286 шт. на суму 983 043, 14 грн. ( т.1. ар.с. 56-82).

Підпунктом 1.1 Договору № 48/07 визначено, що Продавець зобов`язується передати у властінсть Покупцеві газові, електричні, газово-електричні побутові плити, комплектуючі та іншу газову аппаратуру ( товар, продукція), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплачувати його на умовах, визначених даним Договором.

Кількість, ассортимент та ціна товару вказується у видаткових накладних , що є невід`ємною частиною даного Договору та мають силу протоколу узгодження цін.Щомісячні обсяги поставок узгоджуються додатково. (п.п. 1.2 Договору № 48/07).

Відповідно до п.3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах EXW- склад Постачальника (Донецька обл., м. Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1 - місцезнаходження ПрАТ «ГРЕТА») відповідно до міжнародних Правил тлумачення терміну «Інкотермс»

До моменту відвантаження товару Покупець підтверджує Постачальнику відомості перевізника, водія та транспортний засіб під завантаження Товару . Товар важається переданим і переходить у власність покупця з моменту підписання сторонами накладних на відповідну партію товару. ( п.3.2)

Ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України- гривні, та фіксується у видаткових накладних ( п.5.1 Договору). Оплата товару проводиться в порядку 100% передоплати. Датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на пточний рахунок постачальника. (п.5.4, 5.5 Договору)

На підтвердження реального характеру господарської операції з ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ», позивачем окрім вказаних вище документів (Договору № 48/07 )надано накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності. Зокрема на виконання умов укладеного договору постачальником виписані: - накладна № 9125 від 19.07.2019 р на загальну суму 983 043,14 в тому числі ПДВ 163840,52 ;- товаро-транспортна накладна № 9125 від 19.07.2019 р., за довіреністю № 70 від 15.07.2019 р. Згідно з Договором поставки перевезення товару здійснюється Покупцем на умовах EXW- склад Постачальника (Донецька обл., м. Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1 - місцезнаходження ПрАТ «ГРЕТА»). Товаро-транспортна накладна оформляється вантажовідправником - ПрАТ «ГРЕТА» на підставі «Повідомлення під завантаження транспортного засобу», яке надходить від Покупця із зазначенням даних, необхідних для оформлення товаро-транспортної накладної (замовник, марка автомобіля, держ. номер, П1Б водія, адреса доставки товару і т.д.). Товаро-транспортна накладна оформляється на кожне відвантаження.

16.07.2019 року товар був оплачений, що підтверджується платіжними дорученнями № 240, 241, 242, 264, 265 на загальну суму 983 043, 14 грн., в призначенні платежу вказано «Оплата за побут, техніку р.ф. № 9125 від 09.07.2019 р., у т.ч. ПДВ 20%».

На підставі даних первинних документів (видаткова накладна, товаро-транспортна накладна, довіреність), які містять усі необхідні реквізити відповідно до вимог Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція була відображена як «Дохід від реалізації готової продукції» по Дт 3611 Кт701 в сумі 983 043, 14 грн., в частині ПДВ Дт 701 Кт 641. Надходження грошових коштів за готову продукцію відображаються на підставі платіжних доручень по Дт 311 Кт 6811, проводиться взаємозалік Дт 6811 Кт 3611. По складу готової продукції списується собівартість реалізованої продукції Дт 901 Кт 261, потім в кінці місяця визначається фінансовий результат, тобто дана господарська операція нараховується за всіма балансовими рахунками, за якими відображаються зміни майнового стану платника податків ПрАТ «ГРЕТА». Первинні документи (видаткова накладна, товаро-транспортна накладна) передаються водію для здійснення перевезення товара Покупцю і відображення господарської операції у Покупця.

Також на підтвердження господарської операції позивача із ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» в матеріалах справи наявне повідомлення під завантаження транспортного засобу, службова записка № 16-223-19 про дозвіл на заїзд транспортного засобу контрагента на територію підпрємства 19.07.2019 , оборотно-сальдова відомость по рахунку 261 за червень 2019 року, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за липень 2019 р., податкова накладна № 9 від 16.07.2019 р, податкова накладна № 10 від 19.07.2019

Усі факти із зазначенням часу в`їзду і виїзду та вивозу з території підприємства позивача автомобілями контрагентів ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» і ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» за вищевказаними Договорами поставки плит, які виробляє позивач, відображено у Журналі обліку ввозу та вивозу матеріальних цінностей на об`єкті ПрАТ «ГРЕТА».

Також розрахунки по контрагентам ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» і ТОВ «ОІЛ БРЕНТ» відображені у позивача, зокрема, у Журналі-ордері за рахунком 3611 Розрахунки з вітчизняними покупцями (готова продукція) за 9 місяців 2019 р. і Журналі-ордері за рахунком 6811 Розрахунки по авансам отриманим (в грн.) за 9 місяців 2019 р., що свідчить про реальні зміни майнового стану платника податків ПрАТ «ГРЕТА».

Щодо взаємовідносин ПрАТ «ГРЕТА» з ФОП ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку обставинам, які характеризують господарську операцію позивача із ФОП ОСОБА_1 , з точки зору її фактичного здійснення (реальності), судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, код інн НОМЕР_1 , знаходиться на обліку в Київській ДПІ ( Московський район м. Харкова). ( т.1 ар.с.187-239, т.2. ар.с. 1-209)

На підставі укладеного Договору № 3108/16 від 31.08.2016 р. про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні ФОП ОСОБА_1 надає послуги позивачу ІІрАТ «ГРЕТА» як експедитор.

ФОП ОСОБА_1 згідно з умовами цього Договору, а саме п. 2.1 організовує перевезення вантажу автомобільним транспортом по території України на підставі заявок.

За фактом надання послуг оформляються акти виконаних робіт, оплата послуг проводиться на рахунок експедитора на підставі оригіналу рахунку, податковой накладной, та акта виконаних робіт ( п.4.6 Договору).

На виконання договору та чиного законодавства в підтвердження реальності виконання договору надано рахунки-фактури на оплату експедиційних послуг, акти здачі-прийняття робіт(надання послуг), міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки фактури на адресу покупців, упаковочні листи, митна електронна декларація за 2017, 2018, 2019 рр. ( т.3 ар.с. 1-251, т.4 ар.с. 1-244, т.5 ар.с. 1-246,т.6 ар.с.1-249, т.7 ар.с.1-248, т.8 ар.с.1-247, т.9 ар.с.1-219).

Факт реальності здійснення правочину підтверджується крім того, журналом-ордером за рахунком 3611 Розрахунки з вітчизняними покупцями (послуги) за 2017 р., 2018 р., 9 місяців 2019 р. по рахунку 3711 за 2017 р.,2018 р., 9 місяців 2019 р.,

Отримані послуги оплачувались відповідно до платіжних доручень, наявних в матеріалах справи ( т.1 ар.с. 216-239,т.2 ар.с.1-209)

Позивач письмово звертався до своїх контрагентів, щодо отримання письмово інформації про реальність здійснення зазначених вище правочинів. Отримані відповіді, переписку, акти звірок долучені до матеріалів справи (т.11 ар.с.6-13)

Отже, укладені між позивачем та його контрагентами правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Крім того, необхідно ще враховувати, що згідно зі ст. ст. 334, 323 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач після передачі свого товара перевізнику не несе відповідальності за подальшу долю цього товара.

В обґрунтування цього висновку покладені, зокрема, посилання відповідача у Акті перевірки на відсутність у контрагентів складських приміщень, відсутність у них трудових та матеріальних ресурсів, невідображення контрагентами господарських операцій з платником податків у своїй податковій звітності, несплата контрагентами податків за ці господарські операції, невиплата ними зарплати своїм працівникам, відсутність у експедитора найманих працівників та власних транспортних засобів, помилки та недоліки у заповненні первинних бухгалтерських документах платника податків, тощо.

Але цей висновок не відповідає дійсності, оскільки позивач надав при перевірці письмові пояснення і усі необхідні документи для підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ПрАТ «ГРЕТА» та вказаними контрагентами: договори поставки, договор про транспортне експедирування та перевезення, рахунки-фактури, платіжні доручення про оплату, накладні, довіреності на отримання товару, товарно-транспорті накладні, повідомлення під завантаження транспортного засобу, службові записки, схеми завантаження автомобільного транспорту та причепів, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), вантажні митні декларації (ВМД), пакувальні листи на реалізацію, акти виконаних робіт, оборотні відомості по матеріалам, Реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні, регістри бухгалтерського обліку, фінансова звітність підприємства, Журнал-ордер за рахунком 3611 Розрахунки з вітчизняними покупцями (готова продукція) за 9 місяців 2019 р. і Журнал-ордер за рахунком 6811 Розрахунки по авансам отриманим (в грн.) за 9 місяців 2019 р. по контрагентам ТОВ «КУПЕР ГЛОБАЛ» і ТОВ «ОІЛ БРЕНТ», виписки із Журнала обліку ввозу та вивозу матеріальних цінностей на об`єкті ПрАТ «ГРЕТА» по кожній поставці контрагентам, та інше.

Вказані документи, містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що фактично реально відбулись між позивачем та його контрагентами.

За вказаними матеріалами можливо встановити зміст господарських операцій, вид товару, що поставляється, його кількість та вартість, осіб, уповноважених на одержання матеріальних цінностей, проведення оплати тощо.

Господарські операції між позивачем та його контрагентами здійснені відповідно до умов чинного законодавства і укладених договорів, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були надані відповідачу при перевірці й копії яких додані до даного позову.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 816/166/15-а (№ К/9901/8403/18).

Надаючи оцінку формі та змісту первинних документів, як доказу реальності господарської операції, суд зазначає, відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Укладені між позивачем ПрАТ «ГРЕТА» і вказаними контрагентами договори (правочини) відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, а факти виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до приписів пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Податок на дохід, визначений як об`єкт оподаткування у підпунктах 134.1.2, 134.1.4, 134.1.5 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу, є частиною податку на прибуток (пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України).

Згідно п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 ПК України . Зокрема, за змістом норми пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Абзацом 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно абзацу 3 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з абзацом 5 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.Тобто це письмове свідоцтво, що фіксує та підтверджує господарську операцію, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

До первинних документів бухгалтерського обліку належать видаткові накладні, акти виконаних робіт, платіжні доручення, касові ордери тощо. Всі ці документи містять відомості про відповідні господарські операції та підтверджують факт їх проведення.

Статтею 9 Закону встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінивши вищевказані первинні документи, суд зазначає, що вони містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб`єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що первинні документи позивача не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону від 16.07.99 року № 996-XIV, ст. 44 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI вказували б на їх недопустимість як доказів реальності господарської операції позивача із його контрагентом.

Пунктом 1.1 розділу 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88, передбачено, що положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Згідно пунктом 1.2 розділу 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 року № 88 (далі - Положення), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 розділу 2 Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.2 розділу 2 Положення передбачено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 року N 318 (далі - П(С)БО 16).

Згідно з пунктом 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу, зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками, за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п. 7 П(С)БО 16).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо твердження відповідача про невідповідність товарно-транспортних накладних Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі Правила № 363), суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил № 363 (чинна на час складання ТТН), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п.п. 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Крім того, відповідно до п.п. 11.1 Правил № 363 передбачено, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом перевірено товарно-транспортні накладні та встановлено, що всі необхідні реквізити надані для перевірки, товарно-транспортні накладні містять, що спростовує висновок посадових осіб контролюючого органу про невідповідність товарно-транспортних накладних Правилам № 363.

Крім того суд зазначає, що вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку для платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників) щодо оформлення перевезення товару.

При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, невідповідність такого документу, як товарно-транспортна накладна не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак і не може бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також Верховний Суд у постанові від 19.04.2019 по справі № 820/6069/16 зазначив, що окремі неточності в заповненні документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями документів, оскільки ця обставина є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку та не може свідчити про недоведеність поставки товару у сукупності з іншими доказам. Окремі недоліки у товарно-транспортних накладних можуть свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов`язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Більше того, враховуючи викладену позицію Верховного Суду у постанові від 16.04.2019 року по справі № 804/6909/17, суд вважає за належне акцентувати увагу на тому, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Судуу своїй постанові від 23 червня 2021 рокуу справі № № 520/11131/19 (касаційне провадження № К/9901/9826/20) зазначив, що відхиляє доводи скаржника щодо встановлення певних недоліків в оформленні ТТН, зокрема в частині відсутності у ТТН інформації щодо пунктів навантаження та розвантаження товару, оскільки Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №393 (далі - Правила), якими врегульовано порядок оформлення ТТН, не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені вказаними Правилами, зокрема, ТТН, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що безпосередньо підтверджують факт придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Транспортною документацією підтверджується операція з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, певні недоліки у заповненні такого документа як ТТН не є самостійною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкових вигод.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

Суд зазначає, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Верховним Судом у постанові від 12.12.2019 справа №814/1439/17 зазначено, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 справа №816/809/17 зазначив таке: «…норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.»

При цьому, суд враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платника не наділено повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови не встановлення контролюючим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 4842/11/2670.

Також, у пункті 13 постанови від 24.04.2018 року по справі № 813/8500/13-а Верховним Судом викладено правову позицію, відповідно до якої, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними».

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 808/1543/17 та від 07.03.2018 року у справі № 804/3420/16.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

Щодо врахування відповідачем податкової інформації, суд вважає зазначені доводи безпідставними оскільки, під час складення такої аналітичної інформації будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, про що свідчить відсутність актів зустрічної звірки контрагентів позивача з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/16272/13-а.

Суд наголошує, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Це в однаковій мірі стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до існуючих інформаційних систем.

Варто відмітити, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №811/217/17.

Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 9 березня 2019 року у справі №810/302/15.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що будь-які посилання контролюючого органу та надання оцінки ланцюгу постачання товару, у тому числі, господарської операції контрагента платника податку (позивача) з іншими юридичними особами та висновки про неможливість її здійснення не можуть бути покладені в основу для притягнення до відповідальності платника податку.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, за неправомірні дії іншої компанії неодноразово підтверджено практикою Європейського суду з прав людини.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Більше того, суд зазначає, що контролюючим органом в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Суд визнає, що у будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 року у справі № 815/4992/16.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Встановлені судом обставини свідчать про необ`єктивність висновків контролюючого органу та безпідставність винесених спірних податкових повідомлень-рішень, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи відповідачем не надано рішення суду відносно жодного контрагента позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання»). Не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентом недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України. Також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав їх невідповідності вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

Суд звертає увагу відповідача на те, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з оцінкою усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, на думку суду, відповідачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження правомірності прийнятих ним рішень.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-255, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій областіпро визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 7.04.2021 року № № 7 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 3 895 070,50 грн. в тому числі за основним зобов`язанням 3 116 014 грн. та штрафною санкцією на суму 779 003,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2021 р. за № 7 про застосованння штрафних санкцій в розмірі 1870 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) судовий збір в розмірі 22 700, 00 (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 27 серпня 2021 року в присутності представників позивача та відповідача. Повний текст рішення складено та підписано 06 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова