Справа № 500/2827/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2827/21 пров. № А/857/14792/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року (головуючий суддя: Баб`юк П.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, 24.05.2021 звернулося з позовом до суду, в якому просило скасувати постанову про накладення штрафу від 06.05.2021 у виконавчому проваджені № 63300456 за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду № 500/77/20 від 16.03.2020 в розмірі 5100,00 грн.

Обґрунтовує позов тим, що 06.05.2021 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 05.10.2020 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду № 500/77/20 від 16.03.2020, виніс постанову ВП № 63300456 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн. Позивач вважає, що оскаржена постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Оскільки, зазначеним рішенням зобов`язано Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , як учаснику війни пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019, однак вказане рішення суду виконано ним в добровільному порядку 25.09.2020, а саме, нараховано відповідні пільги ОСОБА_1 , про що повідомлено відповідача тому підстави для накладення штрафу були відсутні.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що 27.10.2020 на адресу відповідача надійшов лист від Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації від 26.10.2020 про те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду № 500/77/20 виконано в добровільному порядку 25.09.2020 Проте, скаржник вказує, що рішення суду в повному обсязі не виконано, а тому, державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не містить обґрунтування, в чому полягає невиконання рішення суду, за результатами чого накладено штраф, а також, не встановив вину боржника. Отже, державний виконавець належним чином не перевірив факт виконання судового рішення боржником та не дослідив усі обставини справи перед застосуванням штрафу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Тернопільським окружним адміністративним судом 05.10.2020 видано виконавчий лист на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20, яким зобов`язано Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , як учаснику війни пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019.

Державним виконавцем 15.10.2020 винесено постанову ВП № 63300456 про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, в якій зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом позивача від 26.10.2020 № 01-16/12134 повідомлено відповідача про те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду № 500/77/20 Управлінням соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації виконано в добровільному порядку 25.09.2020 після одержання судового рішення, що підтверджується повідомленням на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 .

Державним виконавцем 20.11.2020 винесено у виконавчому провадженні № 63300456 вимогу в термін до 25.11.2020 надати додаткову інформацію про нараховані пільги стягувачу згідно з виконавчим листом № 500/77/20 від 05.10.2020 за період з 01.01.2019 по 01.09.2019, які не включені у відповідь, надану боржником від 26.10.2020 № 01.16/1/2134.

Листом Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації від 24.11.2020 № 01-15/2457 повідомлено відповідача, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20 виконано в добровільному порядку, а саме, ОСОБА_1 нараховано пільги за січень вересень 2019 в сумі 2759,13 грн, кошти перераховані в ДП «Газпостач» безготівково, копію відомості надати неможливо, оскільки вона формується на рівні Міністерства.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 500/77/20, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного суду від 05.07.2021, відмовлено в задоволенні заяви представника Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про визнання виконавчого документу по справі № 500/77/20 від 05.10.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Державний виконавець 06.05.2021 при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/77/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 15.10.2020, виніс постанову ВП № 63300456 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн, за невиконання рішення суду № 500/77/20 від 16.03.2020 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закон № 1404-VIIІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 63 Закон № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 ст. 63 Закон № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закон № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закон № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Крім цього, враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Однак, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскаржена постанова винесена державним виконавцем за відсутності підстав, встановлених частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII, з огляду на таке.

Так, Тернопільським окружним адміністративним судом 05.10.2020 видано виконавчий лист на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20, яким зобов`язано Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , як учаснику війни пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019.

В подальшому, позивач звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема просив визнати виконавчий документ № 500/77/20 від 05 жовтня 2020 року про зобов`язання Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , як учаснику війни, пільги з оплати користуванням житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01 січня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Однак, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 500/77/20, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного суду від 05.07.2021, відмовлено в задоволенні заяви Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про визнання виконавчого документу по справі № 500/77/20 від 05.10.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні заяви судами встановлено, що заявник не вказав жодної обставини передбаченої статтею 374 КАС України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, крім цього, покликання позивача на повне виконання рішення не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, оскільки з поданих позивачем документів вбачається протилежне.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Тобто, оскільки вищенаведеним судовими рішеннями встановлено факт не виконання рішення від 16.03.2021 у справі № 500/77/20, яке набрало законної сили, а тому такі у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, мають преюдиційне значення для розглядуваних спірних правовідносинах.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що в рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20, зобов`язано Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , як учаснику війни пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019.

Однак, до матеріалів справи не подано доказів, що призначення ОСОБА_1 , пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, саме з 01.01.2019. Оскільки, у матеріалах справи наявне повідомлення про надання пільг вказаній особі лише з жовтня 2019 (а. с. 58, 88, 91).

Крім цього, згідно листа ПАТ «Тернопільміськгаз» від 29.12.2020 ОСОБА_1 пільги на послугу розподілу природного газу не нараховуються (а. с. 89).

Також, у матеріалах справи наявний лист ТзОВ «Тернопільелектропостач» від 11.01.2021 № 72/13 (а. с. 94-95), згідно якого листом Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації від 26.03.2019 № 01-15/601 повідомлено про зняття пільг на послуги електропостачання з січня 2019 року ОСОБА_1 . На підставі цього листа ТзОВ «Тернопільелектропостач» проведено перерахунок та анульовано пільгу. В подальшому ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 01.10.2019 ТзОВ «Тернопільелектропостач» інформація про надання пільг не надходила, пільгова компенсація не нараховувалася.

За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної дійшов висновку, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20, яке набрало законної сили, на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу не виконане в повному обсязі.

Щодо покликання суду першої інстанції, як на підставу виконання наведеного вище судового рішення, на лист філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 24.12.2020 № 117.22-10/613/84656/2020-19/Вих, то суд апеляційної інстанції такі безпідставними.

Оскільки, згідно вказаного листа, кошти нарахованої пільги ОСОБА_1 за вересень 2020 року становить 2913,56 грн, за жовтень 2020 року 3036,09 грн, за листопад 2020 року 620,26 грн, за мінусом передбаченої Порядком комісійної винагороди у розмірі 0,7 відсотка від суми платежу, АТ «Ощадбанк» перерахував на користь ДП «Газпостач» ПрАТ «Тернопільсміськгаз» за послугою з постачання природного газу, а саме: за вересень 2020 року 2893,31 грн, за жовтень 2020 року -3014,99 грн, за листопад 2020 року 615,95 грн (а. с. 93).

Тобто, вказаним листом, також підтверджується, що судове рішення не виконано в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час винесення постанови про накладення штрафу від 06.05.2021 у виконавчому проваджені № 63300456, відповідач діяв у відповідності до приписів Закону № 1404-VIII, оскільки станом на момент її винесення позивачем не виконане рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 № 500/77/20, яке набрало законної сили.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 313, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 500/2827/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 06.09.2021.