Справа № 640/17020/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Київ № 640/17020/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" (03680, м. Київ, вул. Пшенична, 9, ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки №85/26-15-15-05-01/39704162 від 02.06.2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом відповідно до пп. 78.1.8, п. 78.1, ст.78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 12.05.2020 №3784, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» (код 39704162) (далі -ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД») з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за лютий 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.03.2019 року № ) за квітень 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.05.2019 року ).

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 02.06.2020 року № 85/26-15-15-05-01/39704162 (далі - акт перевірки) та встановлено наступні порушення:

1) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 510371 грн., у тому числі за квітень 2019 року в сумі 510371 грн., та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 Декларації): за квітень 2019 року на суму 156150 гривень.

Не погоджуючись з висновком акта перевірки Позивачем було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача заперечення від 22.06.2020р. № 95 на що Відповідачем листом про розгляд запереченням від 03.07.2020р. №97291/10/26-15-05-07-01-15 залишено висновки акта перевірки без змін, а заперечення без задоволення, проте вході опрацювання та аналізу документів та розгляду заперечення абзац 5 стор. 21 розділу 4 акта перевірки (висновок акту перевірки) перевіркою встановлено порушення платником податків викладено в новій редакції: 1) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 510371 грн., у тому числі за квітень 2019 року в сумі 510371 грн. та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 Декларації): за квітень 2019 року на суму 156150 гривень.

Таким чином, згідно вказаної редакції Відповідачем було змінено слово «завищення» на «зниження» суму від`ємного значення податку на додану вартість на суму 156 150 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідачем 07.07.2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким за порушення ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (донараховано пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 637964 грн., в тому числі 510371 грн. за податковими зобов`язаннями та 127593 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №254261557, яким за порушення ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 156 150 грн.

Не погоджуючись із даним податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Як убачається з п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як убачається з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Судом всебічно, повно та об`єктивно дослідженні всі фактичні обставини справи і встановлено таке.

Відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у зв`язку з тим, що на його думку, фактично ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» було проведено фінансово-господарські операції із ТОВ «ФІД МАКС» шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентом, зокрема:

- не підтвердження поставки товару по ланцюгу постачання згідно даних єдиного реєстру податкових накладних;

- відсутність у ТОВ «ФІД МАКС» трудових ресурсів та основних засобів, що економічно необхідні для виконання господарської діяльності;

- невідповідність реквізитів в товарно-транспортних накладних, акті виконаних робіт та договору про надання транспортно-експедиційних послуг;

- ухвали Печорського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року у справі № 757/57910/19-к про накладення арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, в тому числі ТОВ «ТОРГСКОП», ТОВ «ФІД МАКС».

Крім того, такі висновки ГУ ДПС у м. Києві були зроблені і на основі аналізу податкової звітності, поданої Спірним контрагентом, за результатами якої нібито були встановлені наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: Остання звітність ТОВ «ФІД МАКС» з податку на додану вартість подана за липень 2019 року; - Декларація з податку на прибуток за 2019 рік до органів ДПС ТОВ «ФІД МАКС» не подавалась; Основні засоби згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за І квартал 2019 року становить 0 гривень; - Відсутня інформація щодо власних та орендованих складських приміщень та автомобільного транспорту; - Середньооблікова кількість штатних працівників за квітень - 1 особа.

Виходячи з цього ГУ ДПС у м. Києві зроблено висновок, що взаємовідносини між ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» та Спірним контрагентом відбувались без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування податком на додану вартість і як наслідок, несплати ПДВ.

З огляду на вищезазначене суд зауважує, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

При вирішенні справи судом враховано, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до вимог ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між мету придбання товарів та послуг, обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків, усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт тощо та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Так, судом встановлено, що між ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД», в особі директора Солода Костянтина Олександровича, який діяв на підставі статуту та ТОВ «ФІД МАКС», в особі директора Орлова Володимира Анатолійовича, який діяв на підставі статуту було укладено Договір поставки №1204-19 від 12.04.2019 року (далі-Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується систематично передавати у власність Покупцю, Покупець примати та оплачувати відповідно до умов цього Договору товари, що визначаються окремими видатковими накладними або рахунками фактурами та специфікаціями до цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору Номенклатура, кількість, асортимент, вартість товару та загальна ціна партії товару, що постачатиметься за цим Договором встановлюється в видаткових накладних або рахунками фактурами та специфікаціями до цього Договору.

Договір вважається укладеним та діє з моменту його підписання Сторонами, скріплення їх печатками та діє по 31.12.2020 року (п. 2.1. Договору).

Поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах базис поставки (Склад Покупця: Святошинський район, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 18-якщо інше місце постачання не будуть вказані у відповідних видатковій накладній або рахунках фактури та специфікаціями до цього Договору) відповідно до міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року. (п. 3.1. Договору).

Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній грошовій одиниці України - гривні у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в установі банку (п. 4.5. Договору).

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ФІД МАКС» здійснено на адресу ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» поставку товару, а саме освітлювального обладнання, а частково розібраному стані в упаковці та від імені ТОВ «ФІД МАКС» в особі директора Орлова В.І. виписано:

- видаткові накладні на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: від 16.04.2019 року № РН-000135 на суму 499705,20 грн., в т.ч. ПДВ 83284,20 грн.; від 17.04.2019 року № РН-000137 на суму 499275,9 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 18.04.2019 року № РН-000138 на суму 500134,50 грн., в т.ч. ПДВ 83355,75 грн.; від 19.04.2019 року № РН-000139 на суму 499275,90 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 22.04.2019 року № РН-000140 на суму 497988 грн., в т.ч. ПДВ 82998 грн.; від 24.04.2019 року № РН-000141 на суму 503625,20 грн., в т.ч. ПДВ 83937,53 грн.; від 25.04.2019 року № РН-000142 на суму 499775,04 грн., в т.ч. ПДВ 83295,84 грн.; від 26.04.2019 року № РН- 000143 на суму 499345,68 грн., в т.ч. ПДВ 83224,28 грн.;

- податкові накладні на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: від 16.04.2019 року № 22 на суму 499705,20 грн., в т.ч. ПДВ 83284,20 грн.; від 17.04.2019 року № 23 на суму 499275,90 грн., в т.ч.

ПДВ 83212,65 грн.; від 18.04.2019 року № 24 на суму 500134,50 грн., в т.ч. ПДВ 83355,75 грн.; від 19.04.2019 року № 26 на суму 499275,90 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 22.04.2019 року № 27 на суму 497988 грн., в т.ч. ПДВ 82998 грн.; від 24.04.2019 року № 28 на суму 503625,20 грн., в т.ч. ПДВ 83937,53 грн.; від 25.04.2019 року № 29 на суму 499775,04 грн., в т.ч. ПДВ 83295,84 грн.; від 26.04.2019 року № ЗО на суму 499345,68 грн., в т.ч. ПДВ 83224,28 грн.

Також, ТОВ «ФІД МАКС» в особі директора Орлова В.А, було виписано на адресу ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» рахунки на оплату замовленого товару на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: № 135 від 16.04.2019 року; № 137 від 17.04.2019 року; № 138 від 18.04.2019 року; № 139 від 19.04.2019 року; № 140 від 22.04.2019 року; № 141 від 24.04.2019 року; №142 від 25.04.2019 року; № 143 від 26.04.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до умов договору було здійснено часткову оплату на розрахунковий рахунок ТОВ «ФІД МАКС» в безготівковій формі за поставлений товар, на загальну суму 339 925,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 24.04.2019р. № 7204 на суму 255000,40 грн., від 18.06.2020р. № 7546 на суму 84925,26 грн.

21.08.2019р. між ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» (Боржник) та ТОВ «ФІД МАКС» (Первісний кредитор), ТОВ «Дейвіл Прот» (Новий кредитор), було укладено договір про відступлення права вимоги № 21/08-19.

Згідно якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе права та зобов`язання Первісного кредитора і стає кредитором за Договором № 1204-19 від 12.04.2019р. на суму 3 659 199,76 грн. (п. 1 Договору № 21 /08-19).

Сторонами не заперечувалось згода на відступлення права вимоги (п. З Договору № 21/08-19).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» відповідно до умов договору було здійснено розрахунковий рахунок ТОВ «Дейвіл Прот» в безготівковій формі згідно договору про відступлення права вимоги № 21/08-19 від 21.08.2019р. на загальну суму 1 359 199,76 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 23.06.2020р. № 9772 на суму 400000 грн., від 27.01.2020р. № 8982 на суму 959199,76 грн.

Згідно п.п. 4.2.1. п. 4.2. Договору поставки №1204-19 від 12.04.2019 року при наявності заборгованості за поставлений товар отриманні кошти можуть зараховуватися Постачальником в рахунок оплати за поставлений раніше, проте не оплачений товар (заборгованість погашається в календарній черговості отримання коштів).

Таким чином, між ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» та ТОВ «ФІД МАКС» з урахуванням оплат за договором відступлення права вимоги на ТОВ «Дейвіл Прот», було здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 1 699 125,42 грн.

При цьому, строк сплати за товар згідно рахунків на оплату № 138 від 18.04.2019 року, № 139 від 19.04.2019 року, № 140 від 22.04.2019 року, № 141 від 24.04.2019 року, № 142 від 25.04.2019 року, № 143 від 26.04.2019 року у розмірі 2300000 грн. не настав та спливає 31.10.2020р.

Дані операції відображені в бухгалтерському обліку належним чином, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку бухгалтерського обліку 631 за квітень 2019р. по контрагенту ТОВ «ФІД МАКС».

Транспортування вищенаведеного товару на адресу Позивача було здійснено відповідно до умов договору від 07.03.2018 року №102 про надання транспортно - експедиційних послуг, укладеного між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор) яка діє на підставі свідоцтво про державну реєстрацію та ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД», в особі директора Солода Костянтина Олександровича, що діє на підставі Статуту (Замовник).

Згідно п. 1.1. Договору Експедитор зобов`язується найняти вантажоперевізника і укласти з ним від свого імені, але в інтересах і за рахунок Замовника, договір про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, пред`явлених ним для перевезення, що складається з підготовки та забезпечення перевезення вантажів в міжміському і/або міжнародному сполученні на умовах, обумовлених в цьому Договорі та в Заявках на здійснення міжміського і/або міжнародного перевезення вантажу, а Замовник зобов`язується оплатити Експедитору вартість перевезення та виплатити йому винагороду у відповідності до умов цього Договору.

Платежі за виконання Експедитором доручення згідно цього Договору здійснюються Замовником в національній валюті України шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Експедитора (п. 3.3. Договору).

На виконання вищенаведених умов Договору ФОП ОСОБА_1 було здійснено транспортування вищевказаного освітлювального обладнання автомобілем IVECO (д.н.з. НОМЕР_1 ) з адреси навантаження Житомирська область м. Баранівка, вул. Івана Франка, буд. 104 А на пункт розвантаження ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» за адресою м. Київ, Пшенична, б. 18.

Вказане транспортування товару підтверджується наступними товарно- транспортними накладними від 24.04.2019р. № Р141, від 16.04.2019р. № Р135, від 17.04.2019р. № Р137, від 18.04.2019р. № Р138, від 19.04.2019р. № Р139, від 22.04.2019р. № Р140, від 25.04.2019р. № Р142, від 26.04.2019р. № Р143.

Актом виконаних робіт від 30.04.2019р. підтверджується прийняття Позивачем виконаних робіт згідно договору від 07.03.2018 року №102 про надання транспортно - експедиційних послуг на загальну суму 159 424 грн.

Оплата Позивачем за послуги транспортно - експедиційних послуг на адресу ФОП ОСОБА_1 було здійснено платіжного доручення на загальну суму 289 648,00 грн. від 13.05.2020 року № 9581, що підтверджується актом про зарахування грошових коштів від 13 травня 2020 року.

Дані операції відображені в бухгалтерському обліку належним чином, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку бухгалтерського обліку 631 за квітень 2019р. по контрагенту ФОП ОСОБА_1

У своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Водночас, суд наголошує, що відповідачем не заперечується, що ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» та ТОВ «ФІД МАКС» на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтво про реєстрацію як платників податку на додану вартість. Доказів в підтвердження визнання недійсними або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію до суду не надано.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується відповідачем Головним управлінням ДПС у м. Києві в Акті перевірки не надано оцінки митній декларації (форма МД-3) №UA500120/2019/001994, яка підтверджує фактичне ввезення товару на митну територію України ТОВ «ТОРГСКОП», що є постачальником ТОВ «ФІД МАКС». Згідно з зазначеною митною декларацією освітлювальне обладнання в частково розібраному стані в упаковці, у кількості більш ніж 16 тисяч шт. на суму 186 634,62 доларів СІЛА ввезене на митну територію України 28 лютого 2019 року.

Матеріали перевірки свідчать, що товар (освітлювальне обладнання в частково розібраному стані в упаковці) у кількості більш ніж 16 тисяч шт. на суму 186 634,62 доларів США був імпортований ТОВ «ТОРГСКОП» на підставі митної декларації (форма МД-3) №UA500120/2019/001994 від 28.02.2019 року та в подальшому був переданий до ТОВ «ФІД МАКС», а вже від останнього до ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» у квітні 2019 року.

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем вказаних договору дійсно мало місце та вони були вчинені з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названих договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання договору у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно зазначених контрагентів.

При цьому, суд наголошує, що наявність товаро-транспортних накладних, а також наявність сукупності первинних документів і є в сукупності доказом руху активів та використання товару у власній господарській діяльності, а саме з метою подальшої реалізації.

Отже, позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем суду надано докази фактичного здійснення господарських операцій, складення за їх результатами первинних бухгалтерських документів, які відображають реальність операцій, а також фактичного спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

При цьому, як вбачається з акту перевірки, на підставі якого винесені спірні податкові повідомлення-рішення, висновки відповідача про неправомірність формування позивачем податкового кредиту, крім іншого, ґрунтуються на підставі відсутності джерела походження товару (робіт, послуг) у постачальників.

Судом такі доводи податкового органу не приймаються з огляду на наступне.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Судом встановлено, що всі господарські операції позивача проведені в бухгалтерському та податковому обліку, з якого вбачається реальне отримання товару та його використання в господарській діяльності.

Так, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.02.2019р. року у справі №810/5677/13-а зазначив, що «норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними».

Також слід взяти до уваги усталену судову практику щодо відсутності доказової сили податкової інформації щодо контрагентів суб`єкта перевірки. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №817/992/15 зазначено, що «судами правомірно не взято до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган».

Таким чином, вказані факти не мають доказового значення щодо порушень Позивачем податкового законодавства, оскільки не містять посилань на систематизований аналіз первинних документів та результатів діяльності Спірного контрагента, та обмежуються лише сумнівами контролюючого органу щодо неможливості здійснення фінансово- господарських операцій Спірного контрагента.

Крім того, суд зауважує, що сам по собі факт невиконання контрагентом ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» вимог податкового законодавства щодо подання податкової звітності (зокрема, декларацій з податку на прибуток підприємств та фінансових звітів, подачі останньої звітності з податку на додану вартість лише за липень 2019 року), відсутність інформації щодо власних та орендованих складських приміщень та автомобільного транспорту; середньооблікової кількості штатних працівників за квітень - 1 особа не є свідченням безтоварності (фіктивності) господарських операцій ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД» з ТОВ «ФІД МАКС».

Разом з тим суд наголошує, що у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. (06.05.2011 р.) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічні висновки відображені і у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18.01.2018 р. № К/9901/2964/18, № 2а-44807/09/1670.

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що усі надані позивачем первинні документи містять всі необхідні складові, які надають можливість ідентифікувати обсяги поставок товару, необхідну номенклатуру, часові межі їх здійснення та співставити зазначені в них відомості з відомостями, наведеними в інших первинних документах, зокрема податкових накладних, видатковими накладними, що відповідають договорам.

До того ж вказані договори були укладені з метою здійснення позивачем господарської діяльності, визначеної останнього, а доказами зміни в активах позивача за результатами виконання сторонами вказаних договорів є платіжні доручення, звіти про рух грошових коштів та укладені в подальшому договори.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Викладений висновок підтверджено у рішенні у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у п. 23 якого зазначено, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б».

З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 р. №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, з урахуванням досліджених судом первинних документів, а також наявних в матеріалах справи документів, суд приходить до висновку, що всі документи в сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності товариства , а також враховуючи висновки державного податкового органу викладені в акті перевірки, які фактично обґрунтовано лише відсутністю у постачальників контрагентів необхідних умов для ведення господарської діяльності, а також принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), що підтверджує факт реального настання правових наслідків за господарськими операціями з придбання товару у спірного контрагента.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкового правопорушення, а отже, з огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу норми ч.2 ст.19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

правомірності Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" (03680, м. Київ, вул. Пшенична, 9, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" (03680, м. Київ, вул. Пшенична, 9, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 911,71 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 71 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа