Справа № 240/2979/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/2979/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Житомирській області про відмову у виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки з врахуванням індексації у сумі 11397,02 грн.;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористані щорічні чергові відпуски за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що його безпідставно позбавлено компенсації за невикористані 120 днів відпустки, на які він мав гарантоване право.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що у 2009 році (році звільнення) відпустка позивачем використана у повному обсязі. Правовідносини, які виникають при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки, регулюються спеціальною нормою, а саме п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, де прямо передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова і компенсація відповідно до законодавства. Посилання позивача на ст. 83 КЗпП є безпідставними, оскільки відповідно до статті 3 цього Кодексу він регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на спірні правовідносини не поширюється, як і приписи ст. 24 Закону України "Про відпустки".

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти відомостей, викладених відповідачем.

Згідно положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 07.08.2000 по 30.11.2009.

Відповідно до довідки УМВС України в Житомирській області від 10.03.2020 №63лк/12/01-2020 ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Бердичівському МВ УМВС України в Житомирській області з 04.08.2004 (наказ УМВС від 06.08.2004 №124 о/с) по 30.11.2009 (наказ УМВС 30.11.2009 №488 о/с) та був звільнений за п. 64 "ж" (за власним бажанням) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до довідки УМВС України в Житомирській області від 27.08.2020 №3041/105/05/12-2020 ОСОБА_1 в період проходження служби з 04.08.2004 по 30.11.2009 використав відпустки наступним чином:

- за 2004 - чергова відпустка складала 30 діб, не була використана;

- за 2005 - чергова відпустка складала 30 діб, не була використана;

- за 2006 - чергова відпустка складала 30 діб, не була використана;

- за 2007 - чергова відпустка складала 30 діб, була використана в повному обсязі (з 26.02.2008 по 26.03.2008);

- за 2008 - чергова відпустка складала 30 діб, не була використана;

- за 2009 - чергова відпустка складала 30 діб, була використана в повному обсязі (з 28.07.2009 по 27.08.2009).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.

Частиною першої статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (далі - Закон №565-XII, у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ) визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначало Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114).

Пунктом 56 Положення №114 визначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Конституційним Судом України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, звернення до суду з даним позовом не обмежується будь-яким строком, а тому позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до приписів пункту 51 Положення №114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу, зокрема, менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначала Інструкція про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин - до 13.12.2016, надалі Інструкція №499.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Згідно з приписами пункту 1.18 Інструкції №499 у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на не врегулювання положеннями спеціальним нормативно-правовим актом питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за минулі роки, суд дійшов висновку про застосування при вирішенні спору у цій справі приписів КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 указаного Закону і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ їй виплачується компенсація за всі невикористані нею дні як основної, так і додаткової відпусток.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачу компенсація за невикористану відпустку у 2004, 2005, 2006 та 2008 роках не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується довідкою УМВС України в Житомирській області від 27.08.2020 №3041/105/05/12-2020.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною відмови щодо виплати при звільненні позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Аргументи відповідача стосовно того, що він не є належним відповідачем у справі, є безпідставними, оскільки позивача було звільнено зі служби наказом УМВС України в Житомирській області від 30.11.2009 №488 о/с, а тому саме Ліквідаційна комісія цього Управління є стороною спірних правовідносин.

З приводу позовних вимог в частині зобов`язання Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Житомирській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток з урахуванням індексації у сумі 11397,02 грн., суд зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на той факт, що визначення цих обставин належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень визначати розмір належних позивачу сум до їх нарахування відповідачем, так само як і зобов`язувати його виплачувати індексацію до того моменту, поки відповідач не відмовляв у задоволенні цієї вимоги. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність здійсненого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. У даній справі таке нарахування відповідачем за весь спірний період ще здійснено не було.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року відповідно до умов статті 15.Ь, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд дійшов висновку, що нарахування конкретної суми грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток належить до повноважень відповідача, які є дискреційними, а отже не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки невиплати компенсації за невикористані щорічні чергові відпустки за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки при звільненні, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми невиплаченої компенсації за відпустку, які були б проведені відповідачем.

Нарахування такої компенсації належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову про нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, зважаючи на що відсутні підстави для розподілу судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, питання повернення надмірно сплаченого судового збору може бути вирішено позивачем у порядку, встановленому КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-77, 242-246, 255, 257, 262 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 КАС України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 06.09.2021.

Суддя Н.М. Майстренко