Справа № 826/5691/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Київ № 826/5691/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

рішення та вимоги про сплату боргу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.10.2017 №1853 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо введення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог трудового, податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, результати якої оформлено Актом від 18.10.2017, зареєстрованого в Головному управлінні ДФС у Київській області 23.10.2017 за № 819/10-36-13-09/ НОМЕР_1 .

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.11.2017 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДФС у м. Києві від 30.11.2017 № ;

- визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.11.2017, сформовану Головним управлінням ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 30.11.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідачі надали до суду письмові відзиви на адміністративний позов, у яких вказали про законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначили, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено, що розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2018 задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 17.01.2019 суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області проведено фактичну перевірку торгового павільйону/вітрини « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (торгівельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), де, на думку відповідача-1, здійснюється роздрібна торгівля аксесуарами до мобільних телефонів суб`єктом господарської діяльності фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Перевірка здійснена стосовно дотриманням роботодавцем законодавства стосовно укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), з питань повноти і своєчасності нарахування і сплати роботодавцем податків (зборів, обов`язкових платежів) з виплачених доходів у вигляді заробітної плати та виконання інших обов`язків, покладених чинним законодавством на податкових агентів, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Перевірка проведена на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.10.2017 №1853 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 » та згідно направлень від 11.10.2017 № 2346 та № 2347.

За результатами перевірки складено Акт №819/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 18.10.2017 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення вимог:

- пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині не нарахування та не перерахування податку на доходи фізичних осіб;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині не нарахування та не перерахування сум військового збору із заробітної плати;

- пункту 1 частини першої статті 7, частин п`ятої та восьмої статті 8, частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування» в частині не нарахування та не перерахування сум єдиного соціального внеску із заробітної плати;

- статей 259, 260, 263, частини другої статті 265 Кодексу законів про працю, постанови Кабміну від 17.07.2013 № 509.

Також, в Акті перевірки зазначено, що посадовими особами відповідача-1 отримано інформацію від управління податкового аудиту юридичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про встановлення факту використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформленого найманого працівника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який нібито працює з серпня 2017 року. Враховуючи зазначене та розмір мінімальної заробітної плати, ФОП ОСОБА_1 не утримано та не сплачено обов`язкових сум податків та зборів за найманого працівника за два місяці роботи.

На підставі вказаного Акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 № , винесене на підставі акту перевірки № 84/26-15-42-03/ НОМЕР_1 від 20.10.2017, яким ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 1 615,01 грн., з яких 1152,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 432,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 31,01 грн. сума пені;

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 №, винесене на підставі акту перевірки № 84/26-15-42-03/ НОМЕР_1 від 20.11.2017, яким ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на суму 134,59 грн., з яких 96,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 36,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 2,59 грн. сума пені;

- рішення № від 30.11.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене за результатами розгляду матеріалів перевірки № 84/26-15-42-03/ НОМЕР_1 від 20,11.2017, яким донараховано ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 704,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2017 № Ф- , який виник у ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску в розмірі 1408,00 грн.

Позивачем оскаржено в адміністративному порядку до ДФС України зазначені вище податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 № та № , рішення № від 30.11.2017 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.11.2017, винесені ГУ ДФС у м. Києві.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 2291/П/99-99-11-02-02-25 від 16.02.2018 вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.11.2017 та рішення № від 30.11.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишені без змін, а скарга позивача в частині оскарження вказаних вище актів (документів) - без задоволення.

Також рішенням Державної фіскальної служби України № 3723/П/99-99-11-02-01-14 від 19.03.2018 податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.11.2017 № та № залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Крім того, листом №3300/С/26-15-42-03-27 від 30.01.2018 (відповідь на адвокатський запит № 2401/1 від 24.01.2018) Головне управління ДФС у м. Києві повідомило, що в податковому повідомленні-рішенні форми «Д» № від 30.11.2017 помилково вказаний акт перевірки № 84/26-15-42-03/ НОМЕР_1 від 20.10.2017, у зв`язку з чим необхідно вважати вірним посилання на акт перевірки № 84/26-15-42-03/ НОМЕР_1 від 20.11.2017.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідачів позивач звернувся з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.10.2017 № 1853 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 », суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 80 Податкового кодексу України (в редакції станом на жовтень 2017 року) фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскарженого наказу фактичну перевірку позивача, за результатом якої складено Акт перевірки № 819/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 18.10.2017.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1- 10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Враховуючи, що оскаржуваний наказ, який є актом індивідуальної дії, на час вирішення справи реалізовано, тобто такий наказ вичерпав свою дію, таким чином права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання протиправним такого наказу.

Отже, враховуючи, що контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, оскаржуваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача (про наявність якого він стверджує та за захистом якого він звернувся до суду), оскільки такий наказ не є юридично значимими для позивача з огляду на те, що після проведення на його підставі перевірки він вичерпав свою дію відносно позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019р. у справі № 826/21805/15 а також в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України: ухвалі від 21.04.2015 №К/800/58883/14, постанові від 19.03.2015 №К/800/3829/14, ухвалі від 10.03.2015 № К/800/54480/14, ухвалі від 27.11.2014 №К/800/52374/14 , постанові від 27.11.2014 №К/800/37227/14, ухвалі від 29.09.2015 року у справі № 810/5193/13-а.

За наведених вище обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.10.2017 № 1853 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 » та в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо введення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2017 № , № , № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.11.2017 суд виходить з наступного.

Трудові відносини працівників з роботодавцем регулює Кодекс законів про працю України (в редакції чинній на жовтень 2017 року).

Так, частиною другою статті 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до положень статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною третьою статті 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення оплати праці врегульовано Главою VII Кодексу законів про працю України, а також Законом України «Про оплату праці».

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці», яка кореспондується із статтею 94 Кодексу законів про працю України, визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Підпунктом 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Згідно підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Відповідно до вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України визначено, що собою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до підпункту 161.1.1 пункту 161.1 статті 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

При цьому, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору є наявність факту виплати такого доходу фізичній особі податковим агентом за трудовою чи цивільно-правовою угодою.

Як вбачається з Акту фактичної перевірки № 819/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 18.10.2017, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області не зазначено, на підставі яких конкретно доказів він дійшов висновку, що громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи в торгівельному павільйоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (торгівельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), перебуває у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, на переконання суду. відповідачами не доведено належними доказами, що ФОП ОСОБА_1 під час перевірки перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 , а відтак позивач не є податковим агентом вказаної фізичної особи, оскільки не сплачувала йому заробітну плату, а тому не має обов`язку сплачувати донарахований ГУ ДФС у м. Києві податок на дохід фізичних осіб та військовий збір.

Також з Акту фактичної перевірки № 819/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 18.10.2017 не вбачається, якими доказами підтверджується факт отримання вказаною вище фізичною особою заробітної плати від ФОП ОСОБА_1 .

За наведених обставин висновки Головного управління ДФС у Київській області про порушення Позивачем положень Податкового кодексу щодо обов`язку нарахування та перерахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору, є необґрунтованими.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення від 30.11.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 1 615,01 грн., та від 30.11.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 134,59 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

За змістом абзацу 3 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

На підставі абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік цінного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно пункту 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За наведених вище приписів, а також наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 та не сплачував йому заробітну плату, у нього був відсутній обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на суму заробітної плати вказаної фізичної особи.

За таких обставин, вимога Головного управління ДФС у м. Києві № Ф- від 30.11.2017 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 1408,00 грн. та рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 30.11.2017 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 704,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.11.2017 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.11.2017 № .

Визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.11.2017, сформовану Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 30.11.2017.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір у розмірі 3524,00 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.