Справа № 640/6702/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Київ № 640/6702/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом до за участі третіх осібПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Міністерства юстиції України Акціонерного товариств «РВС Банк» Державного підприємства «Національні інформаційні системи» ОСОБА_1
провизнання протиправним та скасування наказу
Представники сторін:

Позивач - ОСОБА_3;

представник Позивача - Тюпа Е.О.;

представник Відповідача - Юрченко О.В.;

представник Третьої особи 1 - Цибіков О.О.;

представник Третьої особи 3 - ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі по тексту також - Позивач, приватний нотаріус) з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі по тексту також - Відповідач, Мін`юст), в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17.02.2021 № 620/5 «Про задоволення скарги».

Судом до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено - Акціонерне товариство «РВС БАНК» (далі по тексту також - Третя особа 1, АТ «РВС БАНК») на стороні Позивача, Державне підприємство «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» (далі по тексту також - Тертя особа 2, ДП «НІС») на стороні Відповідача, ОСОБА_1 (далі по тексту також - Третя особа 3, ОСОБА_1 ) на стороні Відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки спірний наказ прийнятий Відповідачем з порушенням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції (окрім іншого, Позивача не було повідомлено та запрошено на розгляд скарги на його дії; у Позивача не було витребувано будь-яких документів), то такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню в силу своєї протиправності, оскільки порушує права та інтереси Позивача, а також позбавляє можливості провадити професійну діяльність. Окрім того, Позивачем наголошено на тому, що виявлені Відповідачем порушення не відповідають дійсності, оскільки нею не допускалися, а нотаріальні дії проводилися нею на підставі укладених договорів, виключно, відповідно до вимог діючого законодавства.

Представник Відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву наголосив, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки прийнятий Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок виявлення в діяльності Позивача (при вчиненні нотаріальних дій) порушень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник Третьої особи 1, у письмових поясненням по суті предмету справу зазначив, що АТ «РВС БАНК» набув право власності на земельні ділянки 1, 2 звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі правочину - договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 17.01.2020, отже Позивач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, натомість Відповідач прийняв безпідставний наказ, що оскаржується, тож підлягає скасуванню в силу своєї протиправності.

Представник Третьої особи 2 подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ДП «НІС» є лише технічним адміністратором Державного реєстру прав та не уповноважене приймати владно-управлінські рішення, а лише безпосередньо їх виконує, у зв`язку з чим, після надходження спірного наказу Мін`юсту від 17.02.2021 № 620/5 Позивачу було анульовано доступ Державного реєстру прав, що підтверджує відповідність дій ДП «НІС» чинному законодавству України.

Третя особа 3, у письмових поясненнях по суті спору зазначила, що приватний нотаріус діючи протиправно, не перевіривши отримані документи вимогам законодавства, не використовуючи відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, прийняв незаконні рішення та зареєстрував іпотеку, а в подальшому, і право власності на спірні земельні ділянки за Акціонерним товариством «РВС БАНК», що свідчить про грубі порушення Позивачем норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши подані учасниками справи (їх представниками) документи і матеріали, заслухавши пояснення їхніх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 25.02.2020 звернувся до Мін`юсту зі скаргою (том 1, а.с. 9-15) на реєстраційні дії, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (скарга отримана та зареєстрована Відповідачем 26.02.2020).

Зі змісту скарги вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 60143836 приватним виконавцем Трофименко М.М. 24.09.2019 було винесено постанову про опис та арешт майна, яке належить ОСОБА_2 та в подальшому 08.10.2019 було виставлено на реалізацію ДП «СЕТАМ», зокрема:

- земельна ділянка загальною площею 0,7501 га, кадастровий номер :02:009:0042, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Погребська с/р) (далі також - земельна ділянка № НОМЕР_1 );

- земельна ділянка загальною площею 0,7499 га кадастровий номер :02:001:0004, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Погребська с/р (далі також земельна ділянка № НОМЕР_2 ).

Електронний аукціон з продажу арештованого майна, - вказаних земельних ділянок, відбувся 09.12.2019, переможцем якого став скаржник - ОСОБА_1 . Водночас, з метою отримання нотаріального свідоцтва про придбання земельних ділянок на електронному аукціоні, ОСОБА_1 отримав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.02.2020 № НВ-020, з якого дізнався, що власником обох земельних ділянок є Акціонерне товариство «РВС БАНК».

У зв`язку з наведеним скаржник отримав 11.02.2020 інформаційну довідку № 199800419 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої було встановлено, що 17.01.2021, тобто після продажу майна з публічних торгів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 внесено записи про реєстрацію права власності № 35082010 та про іпотеку № 35082036 за Акціонерним товариством «РВС БАНК».

Також, приватним нотаріусом прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50700820 від 17.01.2020 та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50697354 від 17.01.2020 щодо земельної ділянки 2.

З довідки № 199799460 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 дізнався, що приватним нотаріусом внесено записи про реєстрацію права власності № 35081565 та про іпотеку № 35081585 за Акціонерним товариством «РВС БАНК».

Також, приватним нотаріусом прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50700366 від 17.01.2020 та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50697689 від 17.01.2020 щодо земельної ділянки 1.

Підставами прийняття приватним нотаріусом вказаних рішень і здійснення реєстраційних дій щодо земельних ділянок були Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 24 від 17.01.2020 та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 25 від 17.01.2020.

Вважаючи вказані рішення та реєстраційні дії приватного нотаріуса протиправними, прийнятими з грубим порушенням чинного законодавства України, у тому числі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1124, оскільки, зокрема, вчинені при наявності заборон на відчуження відповідного нерухомого майна (арешт, внесений на підставі постанови державного виконавця), скаржник ОСОБА_1 просив Мін`юст: провести перевірку правомірності прийнятих приватним нотаріусом рішень; скасувати прийняті приватним нотаріусом рішення; поновити реєстрацію права власності на земельні ділянки 1, 2 за попереднім власником - ОСОБА_2 .

Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 було складено висновок від 18.08.2020 (далі також - Висновок Колегії) (том 1, а.с. 17), яким встановлено порушення приватним нотаріусом вимог статей 10, 18, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внаслідок чого рекомендовано: скаргу задовольнити; спірні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасувати; анулювати доступ приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, у Висновку Колегії зазначено, що приватним нотаріусом прийняті оскаржувані рішення при наявності зареєстрованих обтяжень земельних ділянок 1, 2 на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. за № 32616497 від 06.10.2017.

На підставі Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 18.08.2020, наказом Мін`юсту від 17.02.2021 № 620/5 «Про задоволення скарги», відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема: скаргу ОСОБА_1 від 25.02.2020 задоволено повністю; скасовані рішення від 17.01.2020 №№ 50700820, 50700366, 50697689, 50697354, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3; анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 16).

Вважаючи наказ Мін`юсту від 17.02.2021 № 620/5 протиправним, Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою про його скасування.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що незабудована земельна ділянка загальною площею 0,7501 га, кадастровий номер :02:009:0042, що знаходиться на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області (земельна ділянка № НОМЕР_1 ) придбана у власність гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 № 7283 (том 1, а.с.18). Земельна ділянка загальною площею 0,7499 га, кадастровий номер :02:001:0004, що знаходиться на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області (земельна ділянка № НОМЕР_2 ) придбана у власність гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2006 № 7268 (том 1, а.с.20).

Вказані земельні ділянки придбані ОСОБА_2 за грошові кошти, отримані за договором про надання кредиту № 127 від 02.11.2006, укладеним між АКБ «Київ» (далі по тексту також - Банк) та ОСОБА_2 (том 1, а.с. 22-23), у зв`язку з чим, в забезпечення своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, неустойки (штраф, пеня), а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, ОСОБА_2 передав Банку в заставу (іпотеку) майнові права на відповідні земельні ділянки 1, 2 відповідно до договору застави майнових прав № 5-06/170 (том 1, а.с. 24-25).

Згідно з умовами договору застави майнових прав від 02.11.2006 № 5-06/170 (том 1, а.с. 24-25), ОСОБА_2 (далі також - Заставодавець) передав АКБ «Київ» (далі також - Заставодержатель) в заставу належні йому майнові права на отримання у власність земельних ділянок, у тому числі, земельних ділянок 1, 2.

Після укладення зазначеного договору застави, вказані майнові права на земельні ділянки 1, 2 були обтяженні у відповідності до вимог статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що діяли на момент укладення договору застави.

За приписами пункту 1.6., підпунктів 2.1.1., 2.1.5. пункту 2.1., підпункту 3.3.1 пункту 3.3., пункту 4.1. вказаного договору застави, за рахунок заставленого майнового права вимоги Заставодержателя задовольняються в повному обсязі. У разі невиконання Заставодавцем умов кредитного договору Заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України та статті 18 Закону країни «Про заставу». У разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, наступного дня безумовно відступає Заставодержателю права вимоги (майнові права), що є предметом застави, на умовах цього договору. Заставодержатель має безумовне право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання зобов`язання, що забезпечується заставою, воно не буде виконано повному обсязі на умовах зазначених кредитним договором.

У подальшому, 14.11.2019 ПАТ «Акціонерний Комерційний Банк «Київ» уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» договір № 14/11-2019/1 про відступлення прав вимоги (том 1, а.с. 27-28), за умовами якого Банк відступив ТОВ «ФК «ПАРІС», як Новому кредитору, право вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, - Боржників, за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, до ОСОБА_2 .

У свою чергу, ТОВ «Фінансова Компанія «ПАРІС» на підставі договору від 17.01.2020 про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором застави) № 24 (том 1, а.с. 29-30), відступило своє право вимоги за договором № 14/11-2019/1 від 14.11.2019 до ОСОБА_2 за іпотечним договором (договором застави майнових прав № 5-06/170 від 02.11.2006) на забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання кредиту № 127 від 02.11.2006 - ПАТ «Акціонерне товариство «РВС БАНК».

У зв`язку з переходом права вимоги за іпотечним договором (договором застави), ПАТ «Акціонерне товариство «РВС БАНК» та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 17.01.2020 № 25 (том 1, а.с. 31-32), за умовами якого ПАТ «Акціонерне товариство «РВС БАНК» як іпотекодержатель набуло право власності, зокрема, на земельні ділянки 1, 2, які належали ОСОБА_2 як іпотекодавцю, внаслідок чого приватний нотаріус вчинила відповідні нотаріальні дії (прийняла рішення), що були оскаржені ОСОБА_1 до Відповідача.

При цьому, згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.08.2020 № 67566873 (том 1, а.с. 26), на запит приватного виконавця щодо наявності всіх типів обтяження за суб`єктом - фізичною особою ОСОБА_2 , в реєстрі значилися відмітки про обтяження майна - заборона відчуження, зокрема: майнових прав на отримання у власність земельних ділянок 1, 2 за договорами від 02.11.2006 №№ 7268, 7273, обтяжувач - ПАТ «Акціонерний Комерційний Банк «Київ» на підставі договору застави майнових прав від 02.11.2006.

Також, відповідно до вказаного Витягу № 67566873 значилися відомості про обтяження рухомого майна за № 26732073, зареєстрованим приватним виконавцем Трофименко М.М. 20.06.2019 та за № 16509005, зареєстрованим державним виконавцем Нещадим І.С. 11.10.2017.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що постанова про проведені електронні торги та акт про проведені електронні торги, були складені приватним виконавцем Трофименком М.М. лише 25.02.2020, тобто вже після здійснення Позивачем нотаріальних дій щодо земельних ділянок 1,2 (том 1, а.с. 168-169), а також з порушенням вимог пункту 4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5.

Незважаючи на наведене в сукупності, Мін`юст задовольнив скаргу ОСОБА_1 та прийняв оскаржуваний наказ від 17.02.2021 № 620/5.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, заслухавши пояснення учасників справи (їх представників) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано норми Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі по тексту також - Закон № 1952-IV), Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі по тексту також - Закон № 898-IV), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі по тексту також - Закон № 3425-XII), Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654-XII (далі по тексту також - Закон № 2654-XII), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі по тексту також - Порядок № 1127), Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі по тексту також - Порядок № 1128), у редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з пунктами 1, 5, 9, 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; вчиняють виконавчі написи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 46-1 Закону № 3425-XII, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

За приписами статей 54, 55 Закону № 3425-XII, нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому.

При посвідченні договорів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна.

Після оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість, що є предметом іпотеки, іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на нерухомість. Якщо іпотечним договором передбачено накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, нотаріус накладає таку заборону за повідомленням іпотекодержателя.

Іпотечні договори, іпотекою за якими є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують майнові права на нерухомість.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження: при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Згідно з частиною першою статті 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, окрім іншого, на земельні ділянки.

За приписами статті 577 Цивільного кодексу України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав - наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

За приписами пункту 1 частини першої статті 27 вказаного закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Як вже зазначалося, згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.08.2020 № 67566873 (том 1, а.с. 26), на запит приватного виконавця щодо наявності всіх типів обтяження за суб`єктом - фізичною особою ОСОБА_2 , в реєстрі значилися відмітки про обтяження майна - заборона відчуження, зокрема: майнових прав на отримання у власність земельних ділянок 1, 2, обтяжувач - ПАТ «Акціонерний Комерційний Банк «Київ» на підставі договору застави майнових прав від 02.11.2006.

Вказане обтяження до 17.01.2020 у законному порядку не скасовувалось. Фактично, лише змінювалися кредитори за договором про надання кредиту № 127 від 02.11.2006 та, відповідно, іпотекодержателі (заставодержателі) майнових прав на земельні ділянки 1, 2, на підставі договорів про відступлення прав вимоги від 14.11.2019 № 14/11-2019/1 (на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС») та від 17.01.2020 № 24 (на ПАТ «Акціонерне товариство «РВС БАНК»).

З огляду на наведене в сукупності суд вважає, що відповідні земельні ділянки 1, 2 (майнові права на них), з моменту їх обтяження на підставі договору застави майнових прав від 02.11.2006 № 5-06/170, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання кредиту № 127 від 02.11.2006, і до законного зняття (припинення) такого обтяження у зв`язку з виконанням таких зобов`язань або задоволення вимог кредитора за рахунок заставленого майна (майнових прав), не могли бути об`єктом обтяження в будь-яких інших правовідносинах їх власника гр. ОСОБА_2 з іншими суб`єктами, у тому числі виконавчих провадженнях, окрім тих, які стосуються виконання вказаних договорів (кредитного та застави (іпотеки)).

Натомість, приватний виконавець Трофименко М.М. в межах виконавчого провадження № 60143836 за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 21.11.2013 № 761/4355/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «Київ» заборгованості за кредитним договором № 84 від 20.09.2007, не з`ясувавши усіх обставин щодо майна боржника, помилково включив до постанови від 24.09.2019 про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 земельні ділянки 1, 2.

Разом з тим, відповідно до статей 572, 574, 576 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно зі статтею 589, 593 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Право застави припиняється у разі, зокрема, набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до статей 3, 4, 20 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Закон України «Про іпотеку» визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина шоста статті 3 вказаного закону встановлює, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 7, частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами першою-другою статті 27, частинами першою, четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У взаємозв`язку з наведеним судом встановлено, що підставами вчинення приватним нотаріусом нотаріальних дій та прийняття рішень щодо земельних ділянок 1,2, які скасовані спірним наказом Відповідача від 17.02.2021 № 620/5, стали саме Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 24 від 17.01.2020 та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 25 від 17.01.2020, спрямовані на забезпечення виконання ОСОБА_2 умов договору про надання кредиту від 02.11.2006 № 127 та договору застави (іпотеки) майнових прав № 5-06/170 від 02.11.2006, тож є законними та правомірними.

Тобто, реєстрація речових прав на нерухоме майно - земельні ділянки 1, 2 вчинені приватним нотаріусом в результаті вчинення нотаріальних дій на виконання нотаріально посвідчених договорів, які не визнані недійсними в судовому прядку, тож є законними.

Окрім наведеного судом встановлено, що в діях Відповідача вбачає різність підходів у розгляді та вирішенні скарг на дії державних реєстраторів аналогічного змісту, в даному випадку відносно того ж приватного нотаріуса і щодо нерухомого майна ОСОБА_2 (інші земельні ділянки), зокрема, наказом від 16.10.2020 № 2743/7 Мін`юст відмовив у задоволенні скарги з підстав невідповідності її оформлення вимогам частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (скаржник не підтвердив факт порушення своїх прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення), а саме: відповідно до Висновку Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 19.08.2020 (том 1, а.с. 34), рекомендовано відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 , оскільки скаржник не підтвердив факт порушення своїх прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення - скаржник не подав разом зі скаргою видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). При цьому, Колегія Мін`юсту визначила, що виходячи з вимог частини першої статті 27 та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документом, що посвідчує набуття права власності особи на нерухоме майно, зокрема, є видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

Натомість, оскаржуваним наказом від 17.02.2021 № 620/5 Відповідач задовольнив скаргу ОСОБА_1 , який аналогічно наведеному вище випадку, разом зі скаргою не подав видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), тобто не підтвердив факт порушення своїх прав у результаті вчинення Позивачем спірних дій та прийняття рішень.

Така різність підходів також свідчить про невідповідність спірного наказу Відповідача від 17.02.2021 № 620/5 закріпленим процесуальними законом критеріям, зокрема: безсторонності (неупередженості); дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації та вказує на його протиправність.

Окрім вищенаведеного в сукупності, суд також зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 8-1 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Як вже зазначалося раніше, за приписами пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором.

Відповідно до статі 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів (частина третя).

Разом з тим, відповідно до пункту 4 Порядку № 1128, розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення (частина п`ята).

Згідно з частиною шостою, восьмою статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема, скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті (пункт 1 частини восьмої статті 37).

З матеріалів справи судом встановлено, що Відповідач скаргу ОСОБА_1 від 25.02.2020 на реєстраційні дії, проведені приватним нотаріусом, отримав та зареєстрував 26.02.2020, проте рішення за результатами розгляду вказаної скарги (спірний наказ) прийняв лише 17.02.2021, тобто майже через календарний рік, що свідчить про грубе порушення Відповідачем прямої норми частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV, якою встановлено, що загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Окрім того, як вже зазначалося вище, Відповідачем допущено порушення вимог пункту 1 частини восьмої статті 37 Закону № 1952-IV, оскільки скарга ОСОБА_1 оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті, а саме скаржником разом зі скаргою не подано видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), яке за висновком самого Відповідача є документом, що посвідчує набуття права власності особи на нерухоме майно.

Наведене додатково свідчить про невідповідність спірного наказу Відповідача від 17.02.2021 № 620/5 критеріям правомірності, закріпленим пунктами 1, 3, 4, 5, 7 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тож такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню в силу своєї протиправності.

Більше того, суд не залишає поза увагою наступні обставини.

Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту визначає Порядок № 1128.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1128, у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Відповідно до пунктів 9, 10 Порядку № 1128, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1128, Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Натомість, всупереч вимог пунктів 9, 10 Порядку № 1128, Відповідач не витребовував у Позивача документи (інформацію) щодо вчинення ним нотаріальних дій відносно земельних ділянок 1, 2, а також не запрошував останнього для розгляду скарги, що позбавило Позивача можливості надати обґрунтовані пояснення та документальне підтвердження законності вчинення відповідних нотаріальних дій.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи (їх представниками) пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України не виконав.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 17.02.2021 № 620/5 «Про задоволення скарги».

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (, вул. А. Городецького, 13, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в сумі 908,00 грн. (судовий збір за подання адміністративного позову майнового характеру фізичною особою).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2).

МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (код 00015622, адреса: 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 13).

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РВС БАНК» (код 39849797, адреса: 04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВВЕДЕНСЬКА, будинок 29/58).

ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» (код 39787008, адреса: 04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 4).

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 06.09.2021.

Суддя П.О. Григорович