Справа № 520/14788/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.09.2021 р. справа №520/14788/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 287 КАС України у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Малоданилівської селищної ради
до третя особа -Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дворичанський Олександр Миколайович,
провизнання дій протиправними та скасування постанови, -

встановив:

Позивач, Малоданилівська селищна рада Харківського району Харківської області (далі за текстом - боржник, заявник, Селищна рада), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про 1) визнання незаконними дій Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шумейко Катерини Вікторівни; 2) зобов`язання Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шумейко Катерину Вікторівну скасувати Постанову про накладення штрафу від 16.07.2021 року за виконавчим провадженням ВП № 64462185 про накладення на Малоданилівську селищну раду штрафу у розмірі 5.100,00 грн.

Аргументуючи ці вимоги заявник зазначив, що рішення суду було своєчасно та у повному обсязі виконано Управлінням органом у межах повноважень та реальних можливостей.

Відповідач, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом - владний суб`єкт, Відділ), з поданим позовом не погодився, зазначивши, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Стягувач за виконавчим провадженням ОСОБА_1 (залучений за ініціативою суду до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) з поданим позовом не погодився.

Від представників сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, і оскільки вжиті окружним адміністративним судом діючі механізми з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору призвели до надходження до матеріалів справи сукупності доказів, обсяг яких повно та всебічно висвітлює обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі матеріалів справи, а тому суд, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020р. по справі №520/4909/2020 було визнано протиправним та скасовано рішення Малоданилівської селищної ради від 07.02.2019 №38; зобов`язано Малоданилівську селищну раду Дергачівського району повторно розглянути заяву від 18.10.2018 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020р. у справі №520/4909/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі № 520/49099/2020 скасовано в частині зобов`язання Малоданилівську селищну раду Дергачівського району повторно розглянути заяву від 18.10.2018 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні; у цій частині було прийнято нову постанову про задоволення позову; зобов`язано Малоданилівську селищну раду Дергачівського району надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність.

28.01.2021р. у справі №520/4909/2020 було видано виконавчий лист.

11.02.2021р. за цим виконавчим листом старшим державним виконавцем Відділу була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64462185.

29.06.2021р. на черговій ХІІ сесії VIII скликання Селищною радою було прийнято рішення №74 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 .

29.06.2021р. на позачерговій ХІІІ сесії VIII скликання Селищною радою було прийнято рішення №2 від 29.06.2021р., яким вирішено вважати таким, що втратило чинність рішення Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.06.2021р. №74 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам закону.

Постановою старшого державного виконавця Відділу від 16.07.2021р. по ВП №64462185 на Селищну раду як боржника у виконавчому провадженні за невиконання рішення суду без поважних причин було накладено 5.100,00грн. штрафу.

Не погодившись із відповідністю закону застосованого штрафу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу змісту та обсягу повноважень державного виконавця на примусове виконання актів органів судової влади України та деяких актів суб`єктів владних повноважень, кола заходів державного примусу та процедур і механізмів їх реалізації регламентовані приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1 і 16 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Приписам ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" кореспондують положення ч. 1 ст. 75 означеного закону, де указано, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 означеної статті).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 13.07.2021р. у справі №664/2551/18 невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 22.01.2021р. у справі №640/16224/19: 1) як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені; 2) Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи; 3) Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності; 4) встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Отже, у спірних правовідносинах заявник в один і той же календарний день спочатку вчинив управлінське волевиявлення з приводу надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 , але потім за самотужки визначеним порядком реалізації владної управлінської функції нівелював усі юридичні наслідки названого рішення у спосіб вчинення управлінського волевиявлення з приводу визнання таким, що втратило чинність рішення Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 29.06.2021р. №74 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 у звязку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам закону.

Таким чином, заявник діяв не лише усвідомлено та цілеспрямовано, але й заздалегідь сплановано, послідовно реалізуючи намір на перегляд власного управлінського волевиявлення у формі правового акту індивідуальної дії, що взагалі не передбачено чинним національним законом України, має ознаки свавілля і повинно мати надзвичайно вагомі причини.

Сукупність виявлених судом факторів показує на те, що заявник не мав наміру на реальне виконання рішення суду у справі №520/4909/2020 і домігся цієї цілі за рахунок спотворення наслідків відправлення правосуддя у конкретному спорі.

Звідси слідує, що заявник не мав наміру на реальне виконання рішення суду у справі №520/4909/2020 і передчасно досяг бажаного для себе процедурного результату, хоча відповідні повноваження підлягали реалізації у майбутньому за процедурою ч.9 ст.118 і ч.8 ст.186 Земельного кодексу України.

Суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю у галузі примусового виконання судових актів із достатньою повнотою установив обставини фактичної дійсності, не припустився помилки у тлумаченні змісту належної норми права, надав правильну кваліфікацію діянню боржника у виконавчому провадженні особи, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення цілком узгоджується як із дійсним змістом нормативного регламентування, так і з характером, предметом та наслідками вчинків боржника.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника у спірних правовідносинах слід визнати недоведеним.

Указана обставина є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі 07.09.2021р.; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати виготовлення).

Суддя Сліденко А.В.