Справа № 200/10894/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р. Справа№200/10894/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження №64073552 від 16.02.2021, яка винесена на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 12 січня 2021 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 64073552 на підставі виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом, про примусове виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №120/1960/20-а, якою зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року.

16 лютого 2021 року відповідачем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №64073552 у зв`язку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі, оскільки 28 січня 2021 року фінансово-економічним відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) був нарахований та виплачений позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у сумі 302203,52 гривень.

Про порушення своїх прав позивач дізнався 07 серпня 2021 року отримав лист відповідача про факт винесення 16 лютого 2021 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 64073552.

На думку позивача, Військова частина НОМЕР_1 вчинила дії щодо неповного виконання рішення суду: неправильно була обрахована кількість календарних днів у період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року та середньоденний розмір грошового забезпечення позивача. За калькуляцією позивача Військова частина НОМЕР_1 мала виплатити йому 870271,30 грн. Крім цього Військова частина НОМЕР_1 протиправно утримала із суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача податок на доходи фізичних осіб.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

31 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

31 серпня 2021 року від відповідача витребувані докази.

У судове засідання, призначене на 08 вересня 2021 року, сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки не має перешкод для розгляду справи, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, тому справа відповідно до вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заяві по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

17 листопада 2020 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №120/1960/20-а ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) був зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року (день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі) (а.с.16-22).

14 грудня 2020 року Вінницьким окружним адміністративним судом на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №120/1960/20-а виданий виконавчий лист (а.с.55).

12 січня 2021 року Приморським відділом держаної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження ВП №6473552 з примусового виконання рішення по справі №120/1960/20-а про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року (день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі) (а.с.46).

11 лютого 2021 року Донецький прикордонний загін держаної прикордонної служби України листом за №14-1393 повідомив Приморський відділ держаної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року (а.с. 41-44).

16 лютого 2021 року державним виконавцем Приморського відділу держаної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні ВП №64073552 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постанова обґрунтована тим, рішення згідно з виконавчим документом фактично виконано у повному обсязі. Правовою підставою прийняття постанови зазначені пункт 9 частини 1 статті 39, стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 39).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно зі статтею 1 Конституції Україна є […] правовою державною.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Основного Закону України [...] судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців

За приписами статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону №1404-VIII.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 1, 2 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону №1404-VIII. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII та застосовуються інші заходи, передбачені Законом №1404-VIII.

Виконавче провадження підлягає закінченню у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз перелічених норм свідчить про те, що хоча законодавство не містить таких визначень, судові рішення прийнято умовно поділяти на рішення майнового та немайнового характеру. Окремо слід виділити рішення зобов`язального характеру, тобто рішення, яким боржника зобов`язано вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Рішення зобов`язального характеру за своє суттю можуть бути як немайновими, наприклад «зобов`язати боржника не чинити перешкод або вчинити певні дії», або ж майновими, які зобов`язують боржника передати стягувачу грошові кошти або майно. При цьому законом не передбачені виконавчі дії за участю позивача, у яких він висловлював би власну згоду чи незгоду з діями боржника щодо виконання рішення суду за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні (виключення становлять рішення про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у побаченні з дитиною, у разі виконання яких боржником виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження).

За наслідками судового розгляду встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №120/1960/20-а ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) був зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року (день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі) (а.с.16-22).

Отже, у вказаній справі суд прийняв рішення зобов`язального характеру, тобто рішення, яким боржника зобов`язано вчинити певні дії. Кількість календарних днів у період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року, середньоденний розмір грошового забезпечення та середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача взагалі не були предметом розгляду даної справи.

Таким чином, складений позивачем розрахунок суми грошового забезпечення, яку він має бажання одержати в результаті виконання рішення суду, не носить обов`язкового характеру для державного виконавця.

У даному випадку спір щодо закриття виконавчого провадження є похідним від спору щодо середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу. Відповідно, незгода з діями державного виконавця не має самостійного характеру, а викликана діями боржника - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), який нарахував та виплатив суми у розмірі, з яким не погоджується позивач.

Сума середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягала виплаті позивачу не була прямо встановлена рішенням суду, через що державний виконавець не мав можливості безпосередньо перевірити повноту виконання судового рішення боржником, коли 11 лютого 2021 року Донецький прикордонний загін держаної прикордонної служби України повідомив відповідача про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08 квітня 2016 року по 10 липня 2020 року (а.с. 41-44).

Позивач наполягає на тому, що залишається невиплаченим середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у сумі 302203,52 гривень. Визначення наявності чи відсутності цієї заборгованості фактично буде означати вирішення спору між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 , що не належить до компетенції державного виконавця. Також державний виконавець не має у своєму розпорядженні законодавчих інструментів за допомогою яких він може в рамках виконавчого провадження перевірити правильність розрахунку, наданого стороною виконавчого провадження.

Відповідні можливості наявні в адміністративного суду, в якому стягувач має можливість обрати декілька варіантів поведінки, кожний з яких має свої особливості.

Наприклад, відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким судовим рішенням.

У будь-якому разі державний виконавець не наділений компетенцією надавати оцінку діям (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень-божника та визначати, який з наданих сторонами виконавчого провадження розрахунків суми грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення є правильним та законним.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач на підтвердження дотримання строку звернення до суду подав поштовий конверт та зазначив, що спірна постанова була отримана 07 серпня 2021 року. Позов був поданий ним 16 серпня 2021 року.

Відповідач не подав доказів на спростування твердження позивача що спірна постанова, датована 16 лютого 2021 року, фактично була отримана раніше 07 серпня 2021 року.

Судом досліджені матеріали виконавчого провадження ВП №64073552, які також не містять інформації про те, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Суд не приймає до уваги всі інші доводи та заперечення, оскільки вони висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Зважаючи на те, що під час судового розгляду встановлені обставини, які свідчать про відповідність дій державного виконавця положенням Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с. 7), доказів понесення інших витрат сторонами не подано.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 162, 205, 241-246, 250, 251, 255, 261, 262, 287, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (місце знаходження: 87517, м. Маріуполь, пров. Дніпропетровський, 15, код ) про визнання протиправною та скасування постанови Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження №64073552 від 16.02.2021, яка винесена на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відмовити повністю.

Повне рішення складено 08 вересня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду, або через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Циганенко