Справа № 400/422/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/422/21
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про скасування п.3 рішення від 23.06.2020 № 28; визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

26 січня 2021 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, у якій позивач просить:

скасувати п.3 рішення відповідача від 23.06.2020 №28;

зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під городництво площею 0,40 га, по АДРЕСА_1 ;

встановити судовий контроль.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки підстави відмови не передбачено чинним законодавством, а отже вони є необґрунтованими.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, належить на праві власності іншій фізичній особі, яка не оформила спадщину - будинок за цією адресою. Також, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту та має цільове призначення землі житлової та громадської забудови. Відповідно до ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою. Таким чином, для задоволення заяви позивачки необхідно перевести земельну ділянку з земель житлової та громадської забудови у землі сільськогосподарського призначення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду під відведення городництва площею 0,40 га по АДРЕСА_1 .

Скасовано пункт 3 рішення Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 23.06.2020 року № 28 XLVII сьомого скликання.

Зобов`язано Баштанську міську раду Баштанського району Миколаївської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду під ведення городництва площею 0,40 га по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог щодо встановлення судового контролю відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити. Зокрема, апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка та будинок, який на ній розташований, не є комунальною власністю, що виключає можливість надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Судом проігноровано доводи, що за адресою спірної ділянки в будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її двоє малолітніх дітей. Даний будинок остання отримала у спадок, проте через відсутність коштів не має змогу документально оформити спадщину. Крім того, вказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови, а тому її використання має здійснюватися відповідно до генерального плану населеного пункту або іншої містобудівної документації. Також посилаючись на справу №400/680/20 суд не звернув увагу, що в резолютивній частині рішення за результатом її розгляду зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , а не надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

22.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Баштанської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду для городництва 0,40 га за адресою АДРЕСА_1 .

23.06.2020 Баштанською міською радою прийнято рішення № 28, яким п.3 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під ведення городництва площею 0,40 га по АДРЕСА_1 , в межах села Новоєгорівка у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка належить іншій особі на праві спадкування та відсутністю погодження місця розташування земельної ділянки прийнятого відповідно до нормативно-правових актів у відділі з питань містобудування, архітектури, містобудівного кадастру та цивільного захисту.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 не узгоджуються з передбаченими ч.3 ст.123 ЗК України. Права третіх осіб, зокрема ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , дійсно можуть бути перешкодою у передачі земельної ділянки в оренду, проте вони можуть бути підставою для відмови у затвердженні проекту та передачі у користування, а не підставою для відмови у наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою. Крім того, у відповідача під час надання дозволу на розроблення проекту землеустрою в даному випадку відсутні дискреційні повноваження.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.36 Земельного кодексу України, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Відповідно до ч.2 ст.123 Кодексу, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.123 Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, про що вірно зазначав суд першої інстанції.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 Земельного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що підставою відмови стало посилання на факт належності спірної ділянки іншій особі на праві спадкування, а також відсутність погодження місця розташування земельної ділянки прийнятого відповідно до нормативно-правових актів у відділі з питань містобудування, архітектури, містобудівного кадастру та цивільного захисту.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 залучено до участі у справі №400/422/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ). Направлено їй копії позовної заяви, рішення суду першої інстанції, апеляційної скарги, ухвали про відкриття апеляційного провадження та запропоновано подати до П`ятого апеляційного адміністративного суду пояснення по справі №400/422/21. Копію даної ухвали третя особа отримала 19.08.2021, проте жодних пояснень станом на дату прийняття рішення до суду не надходило.

Разом з тим, 29.07.2021 відповідачем до суду надано докази, що є достатніми для встановлення обставин щодо питання спадкування майна ОСОБА_3 за адресою місця розташування спірного в даній справі майна, а саме:

1. Копію паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою про реєстрацію її місця проживання в АДРЕСА_1 з 25.06.1986;

2. Копію реєстраційного посвідчення на документ на право особистої власності та свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ,;

3. Копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 з інформацією про дату її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

4. Копію заповіту ОСОБА_4 від 14.01.2001 про те, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_5 ;

5. Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за №17448473 від 25.11.2008 спадкової справи ОСОБА_4 .

Також матеріали справи містять довідку Новоєгорівського територіального органу Баштанського району Миколаївської області від 02.02.2021 №32про те, що ОСОБА_3 рахом з донькою ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Судова колегія звертає увагу, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

У постанові від 17 жовтня 2018 року (№ 380/624/16-ц) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

На думку суду, обставина існування процедури спадкування ОСОБА_3 будинку та прилеглих споруд за адресою місцезнаходження спірної в даній справі земельної ділянки, яка за приписами ч.3 ст. 1225 ЦК України в частині, що необхідна для їх обслуговування також перейде до третьої особи після закінчення даної процедури, є перешкодою для позивача при затвердженні проекту землеустрою відповідачем, проте на даному етапі дані обставини не є визначальними для відмови у наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) межі земельної ділянки та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити, що як вірно зазначив суд є ризиком особи, яка бажає отримати у користування земельну ділянку.

Доводи апелянта про алогічність оскаржуваного рішення суду є помилковими, оскільки ним чітко зазначено про те, що наявність спору щодо спірної ділянки матиме значення на етапі затвердження проекту землеустрою та є ризиком ОСОБА_1 , який полягає у відмові ради щодо такого затвердження.

Доводи апелянта, що спірна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови не підтвердженні жодними доказами та не були основою для прийняття спірного рішення, а тому вірно не враховані судом.

Посилання на відсутність погодження місця розташування земельної ділянки прийнятого відповідно до нормативно-правових актів у відділі з питань містобудування, архітектури, містобудівного кадастру та цивільного захисту не відповідає приписам ст. 123 ЗК України, оскільки належним стало б зазначення в оскаржуваному рішенні ради в чому саме полягає невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генерального плану населеного пункту, проте відповідачем зазначеного не зроблено.

Наведене свідчить, що на даному етапі процедури відведення земельної ділянки відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не є обґрунтованою, що свідчить про вірність висновків суду першої інстанції про визнання її протиправною.

В частині задоволення позивних вимог щодо встановлення зобов`язальних дій судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій.

Для цього він наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Судова колегія враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17, згідно яких повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна правова позиція неодноразово застосовувалася Верховним Судом, в постановах від 11.09.2019 у справі №819/570/18, від 31.10.2019 у справі № 802/1224/16-а, від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Застосовуючи ці підходи до справи, що розглядається, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування не є втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, оскільки підстави здійсненої ним відмови не узгоджується з приписами ст. 123 ЗК України.

При цьому, важливим є те, що відповідач вирішив заяву позивача у формі, що відповідає вимогам законодавства, а саме шляхом прийняття відповідного рішення.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 26 лютого 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко