Справа № 640/6327/19
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 червня 2021 року №640/6327/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мамедової Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тмавто» (місцезнаходження: 01030, м. Київ,, вул. Богдана Хмельницького, 50-Б, корпус літера Г офіс 27) до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А) та Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-А; ) про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Тмавто» (далі - позивач/ТОВ «Тмавто») з позовом до Київської міської митниці ДФС(далі - відповідач 1) в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 20.03.2019 року №UA100000/2019/300068/2 про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100110/2019/00477;

- зобов`язати відповідача підготувати висновок стосовно повернення позивачу з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету, в сумі 185 206,71 грн., а саме - мита в розмірі 35 616,70 грн. та 149 590,01 грн. податку на додану вартість та направити його разом з іншими, передбаченими законом, документами до головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.05.2019 року після усунення позивачем недоліків адміністративного позову на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2019 року, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2019 року до участі у справі № 640/6327/19 залучено Київську митницю Держмитслужби в якості співвідповідача (далі - відповідач 2).

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийнятого відповідачем 1 рішення від 20.03.2019 року №UA100000/2019/300068/2 про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100110/2019/00477, оскільки вони були прийняті з порушення визначеного законодавством порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання. Оскаржувані рішення не містять відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості та підстав для її коригування. Позивач зазначає, що твердження відповідача 1 щодо відсутності документального підтвердження числових значень складових митної вартості товарів є необґрунтованим, отже оскаржувані рішення відповідача прийняті без достатніх правових підстав, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача 1 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що для здійснення митного оформлення товарів та підтвердження митної вартості декларантом подані документи, відповідно до ч.2 ст. 53 МК України. Перевіркою наданих документів було встановлено, що вони містять розбіжності, числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні, не підтверджені документально та заявлені неповні відомості про митну вартість товарів.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

09 січня 2018 року між позивачем (покупець) та Фірмою «Hebei Pan Asian Wheel Weights CO.LTD» (продавець) укладено Договір міжнародної купівлі - продажу товарів № 3 - Hebei далі - контракт) відповідно до умов пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві на умовах вказаних в інвойсах до даного контракту, (згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року) товари, а саме: парко-гаражне обладнання, запчастини та аксесуари, (далі - товари). Поставка відповідно до зазначеного контракту має виконуватись партіями згідно інвойсів на кожну партію. Номенклатура, кількість та ціна товару вказується в інвойсах на кожну партію.

Відповідно до пунктів 2.2 та 3.1 контракту ціна товару визначається у доларах США, умови поставки, місце призначення та вид транспорту, що застосовується для перевезення товару від продавця до покупця визначається сторонами в інвойсах на кожну окрему партію товару згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року.

На виконання умов зазначеного вище контракту позивачу від фірми «Hebei Pan Asian Wheel Weights CO.LTD» поставлено товар (клеючі балансувальні грузики, металеві, оцинковані 60 гр. (5/10гр *4) у кількості 300 000 одиниць та клеючі балансувальні грузики, металеві оцинковані 60 гр (5/10 гр*4) на широкій клеючій стрічці, у кількості 84 000 одиниць) загальною вартістю 25 512 доларів США.

14 березня 2019 року для здійснення митного оформлення поставленого товару позивачем було подано митну декларацію №UA100110/2019/167783 відповідно до якої визначено митну вартість товару у розмірі 715 291,42 грн., яка була визначена позивачем із врахуванням вартості товару та вартості перевезення до державного кордону України за курсом НБУ станом на дату подання митної декларації.

На підтвердження митної вартості та обраного методу визначення митної вартості позивачем разом з митною декларацією подано до відповідача наступні документи: Договір міжнародної купівлі - продажу товарів № 3 - Hebei від 09.01.2018 року, коносамент №, прайс-лист виробника, рахунок-фактуру (інвойс) від 07.12.2018 року №-Irina-20181207, платіжне доручення в іноземній валюті від 07.03.2019 року № 1945, митну декларацію країни відправника від 24.01.2019 року № 00036825, довідку про транспортні витрати від 14.03.2019 року № 5861/1, міжнародну товаро-транспортну накладну CMR125523 від 13.03.2019 року, пакувальний лист до інвойсу від 07.12.2018 року FY- Irina-20181207.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості, відповідач 1 направив позивачеві електронне повідомлення від 20.03.2019 року, відповідно до якого відповідач 1 посилаючись на статтю 54 Митного кодексу України, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, встановив, що документи подані позивачем відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично плачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: прас-лист компанії «Hebei Pan Asian Wheel Weights CO.LTD», який наданий до митного оформлення не містить такі дані, як умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки; відповідно до наданої калькуляції на товар, що заявлений до митного оформлення відсутня інформація щодо матеріалу, який використовується для його виготовлення; відповідно до наданого до митного оформлення пакувального листа та митної декларації вага брутто становить 23 570 кг., проте в декларації країни відправлення вага брутто 23 360 кг.

Так, у відповідь на зазначений вище лист позивачем 20.03.2019 року повідомлено про надання відповідачу додаткових документів на підтвердження правильності визначення митної вартості товару, а саме: договір міжнародної купівлі-продажу товарів № 3 - Hebei від 09.01.2018 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; переклад інвойсу від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; пакувальний лист до інвойсу від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; експортну декларацію № 00036825; коносамент №; довідку про калькуляцію собівартості від виробника; прас-лист виробника; про транспортні витрати від 14.03.2019 року № 5861/1; рахунок від ТОВ «Альфа-Форвард» від 14.03.2019 року № 333; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату Swift від 07.03.2019 року; видаткові накладні від 16.01.2019 року № 127, від 03.01.2019 року № 95, від 25.02.2019 року № 675; податкові накладні від 03.01.2019 року № 94, від 25.02.2019 року № 365, від 21.12.2018 року № 306; лист - роз`яснення вих. від 15.01.2019 року № 15/02-1; висновок експертного товарознавчого дослідження від 18.02.2019 року № 19/1/045 з додатками до нього.

20 березня 2019 року за результатами розгляду зазначених вище документів відповідачем 1 було прийнято рішення № UA100000/2019/300068/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митна вартість товару, визначена згідно положень статті 64 Митного кодексу України, ґрунтується на раніше визначених (визнаних) органом доходів і зборів митних вартостях тобто із застосуванням резервного методу.

Також, 20.03.2019 року відповідачем 1 на підставі зазначеного вище рішення прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100110/2019/00477.

В подальшому відповідачем 1 було надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі.

Водночас, не погоджуючись із діями відповідача щодо коригування митної вартості, та вважаючи рішення про коригування такої митної вартості та карту відмови в прийнятті митної декларації необґрунтованими та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 248 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому згідно частини п`ятої статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

У відповідності до частини друга статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначена позиція також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.04.2020 року у справі № 140/804/19.

Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 зазначаючи про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості посилався на те, що документи подані позивачем до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: прас-лист компанії «Hebei Pan Asian Wheel Weights CO.LTD», який наданий до митного оформлення не містить такі дані, як умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки; відповідно до наданої калькуляції на товар, що заявлений до митного оформлення відсутня інформація щодо матеріалу, який використовується для його виготовлення; відповідно до наданого до митного оформлення пакувального листа та митної декларації вага брутто становить 23 570 кг., проте в декларації країни відправлення вага брутто 23 360 кг

Водночас суд критично ставиться, до зазначених фактів, адже визначені митним органом зауваження не мають відношення до документів, які були подані позивачем для підтвердження митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обов`язок декларанта кореспондується із повноваженнями митного органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так суд зазначає, що з поданих позивачем документів, а саме: договору міжнародної купівлі-продажу товарів № 3 - Hebei від 09.01.2018 року; рахунку-фактури (інвойс) від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; перекладу інвойсу від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; пакувального листа до інвойсу від 07.12.2018 року №-Irina-20181207; експортної декларації № 00036825; коносаменту №; довідки про калькуляцію собівартості від виробника; прайс-листа виробника; довідки про транспортні витрати від 14.03.2019 року № 5861/1; рахунку від ТОВ «Альфа-Форвард» від 14.03.2019 року № 333; банківських платіжних документів, що підтверджують оплату Swift від 07.03.2019 року можна чітко встановити вартість товару за контрактом, адже зазначені документи мають всі необхідні реквізити, не мають розбіжностей в частині вартості товару та не викликають сумнівів в їх належності.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем 1.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України, на підставі інформації, наявної у митного органу.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що у якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості товару були використані митні декларації від 01.10.2018 року № UA100110/2018/354363 та від 25.02.2019 року № 100110/2019/166458.

Суд звертає увагу, що відомості отримані з митних декларацій, раніше визнаних митним органом, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19 червня 2018 року у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що відповідачем 1 не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено.

Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100110/2019/00477 та оскаржуваного рішення про коригування митної вартості від 20.03.2019 року №UA100000/2019/300068/2.

Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання відповідача підготувати висновок стосовно повернення позивачу з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету, в сумі 185 206,71 грн., а саме - мита в розмірі 35 616,70 грн. та 149 590,01 грн. податку на додану вартість та направити його разом з іншими, передбаченими законом, документами до головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, суд зазначає наступне.

Статтею 301 Митного кодексу України визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надміру сплачених до бюджету.

Так, відповідно до частини 1 та 3 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно частини 5, 6 статті 301 Митного кодексу України Повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо митну декларацію змінено або визнано недійсною. Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Повернення вказаних вище платежів регулюються Порядком повернення авансових платежів (передоплат)та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 року № 643 (далі - Порядок № 643).

Так відповідно до пункту 3 Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється за заявою платника податків протягом 1095днів з дня її виникнення, до заяви серед іншого додаються документи на підтвердження надміру сплачених сум.

З аналізу вище зазначених норм вбачається, що вимога щодо зобов`язання відповідача 1 підготувати висновок на стосовно повернення позивачу з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету, в сумі 185 206,71 грн. є передчасною, адже позивачу не було відмовлено у здійсненні повернення таких коштів.

За таких умов суд дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4699,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 2778,10 коп.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тмавто» (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 50-Б, корпус літера Г офіс 27, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А, ) від 20.03.2019 року №UA100000/2019/300068/2 про коригування митної вартості товарів.

3. Визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.03.2019 року №UA100110/2019/00477.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тмавто» (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 50-Б, корпус літера Г офіс 27, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-А; ) судовий збір у розмірі 2778,10 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят вісім гривень десять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова