Справа № 420/9575/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9575/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Токмілової Л.М.,

за участю секретаря Мунтян С.І.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Урсу І.М.,

представника відповідача Мельничук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд.14, ) про визнання протиправним та скасування наказу № 587-к від 12.05.2021 року в частині звільнення, поновлення на рівнозначній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті за №587-к від 12.05.2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті, у зв`язку з нез`явленням на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 з 13.05.2021 року на посаді, що є рівнозначною посаді заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті, з якої його було звільнено.

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.05.2021 року по день винесення судового рішення;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку у видачі належно оформленої трудової книжки за період з 14.04.2021 року по день винесення судового рішення;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних зазначено, що Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №587-к від 12.05.2021 року ОСОБА_1 , з 13.05.2021 року звільнено з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу». На переконання позивача вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач стверджує, що період непрацездатності не був безперервним, а обрахунок періоду його відсутності на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності відповідачем здійснено відповідачем невірно, адже, на переконання позивача, підставою для звільнення особи внаслідок нез`явлення на державну службу, із застосуванням ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу» може бути нез`явлення саме в робочі дні, або ті дні, коли особа повинна була виконувати свої посадові обов`язки та без урахування вихідних та святкових днів, оскільки у вказаний період державний службовець мав право бути відсутнім на службі, що передбачено діючим трудовим законодавством. Вказані дні (вихідні та святкові) не повинні бути включені до розрахункового періоду (120-ти денного) відсутності державного службовця на робочому місці, внаслідок чого особа може бути звільнена зі служби. Зважаючи на викладене, оскаржуваний наказ є протиправним та повинен бути скасований в судовому порядку, а позивач поновлений на посаді.

14.06.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

12.07.2021 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними а позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач стверджує, що позивач був відсутній на робочому місці 120 календарних днів підряд, що за ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу» є підставою для звільнення зі служби. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №587-к від 12.05.2021 року ОСОБА_1 , з 13.05.2021 року звільнено з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Відповідач наполягає на тому, що дії Державної служби України з безпеки на транспорті відносно позивача не є протиправним, а оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до вимог, у межах повноважень наданих законодавством.

15.07.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому останній заперечує стосовно наведених відповідачем у відзиві тверджень та вважає, що відповідачем не доведено правомірність дій та законність оскаржуваного наказу.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач підтримав висловлену у відзиві на позов позицію.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити повністю. Представники відповідача заперечувала щодо задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

20.03.2019 року Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 405-к ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградської області, призначено на посаду заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті, з 21 березня 2019 року, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с.101).

Згідно листків непрацездатності ОСОБА_1 , був відсутнім на роботі у наступні періоди:

з 04.01.2021 року по 02.02.2021 року згідно листка непрацездатності АЛГ №002461 виданого КНП «Поліклінічне об`єднання №1» міської ради міста Кропивницький, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.114);

з 03.02.2021 року по 12.02.2021 року згідно листка непрацездатності АДН №112330 виданого КНП «Центр первинної медично-санітарної допомоги №10» Одеської міської ради, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.115);

з 15.02.2021 року по 26.02.2021 року згідно листка непрацездатності АЛГ №004263, виданого КНП «Поліклінічне об`єднання №1» міської ради міста Кропивницький, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.116);

з 01.03.2021 року по 19.03.2021 року згідно листка непрацездатності АДЕ №889443, виданого ПП ПВФ «АЦИНУС» який знаходиться у м. Кропивницький, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.117);

з 22.03.2021 року по 15.04.2021 року згідно листка непрацездатності АДН №498255, виданого КНП «Центр первинної медично-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.118);

з 16.04.2021 року по 01.05.2021 року, згідно листка непрацездатності АДН №499021, виданого КНП «Центр первинної медично-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.119);

з 05.05.2021 року по 27.05.2021 року згідно листка непрацездатності АДН №499354, виданого КНП «Центр первинної медично-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради, причина непрацездатності «загальне захворювання» (а.с.120);

31.03.2021 року начальником Поліського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на ім`я Голови Державної служби України з безпеки на транспорті складено службову записку, якою повідомлено, що ОСОБА_2 , призначений на посаду заступника начальника управління-начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Волинській області з 21 березня 2019 року. Місце його проживання: м. Кропивницький, що за 700 км від Луцька. За період роботи він перебував на робочому місці: у 2019 році 96 робочих днів при нормі тривалості робочого часу за рік - 250, у 2020 році 10 робочих днів (з 03.02.2020 по 07.02.2020 та з 16.03.2020 по 20.03.2020) при нормі тривалості робочого часу за рік 251; з 01 січня 2021 року на роботу не виходив. З його слів він перебуває на лікарняному. Підтверджуючих документів не надав. Поштову кореспонденцію ОСОБА_3 не отримує і вона повертається назад. Так, через Укрпошту відправлялися, рекомендованим листом з описом, попередження про наступне вивільнення 02.07.2020 року та 05.11.2020 року (копії квитанцій додаються). Тривала відсутність працівника відділу не сприяє ефективному, оперативному та якісному виконанню покладених на відділ державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті завдань, обов`язків та функцій. Враховуючи вказану вище інформацію, висловлено прохання звільнити ОСОБА_1 із займаної посади (а.с.105).

12.05.2021 року Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №587-к ОСОБА_1 , з 13.05.2021 року звільнено з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с.102).

Позивач вважає вказаний наказ протиправним, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Зазначений конституційний припис закріплений у ст. 6 КАС України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Державну службу», який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про Державну службу»).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення врегульовано ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Отже, суб`єкт призначення має право з власної ініціативи, в односторонньому порядку припинити службу державного службовця за двома підставами: якщо державний службовець не з`являється на службу протягом 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності або не з`являється на службу більш 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено, що Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №587-к від 12.05.2021 року ОСОБА_1 з 13.05.2021 року звільнено з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 102).

Позивач стверджує, що період непрацездатності ОСОБА_1 , не був безперервним, а обрахунок періоду його відсутності на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності відповідачем здійснено відповідачем невірно, адже, на переконання позивача, підставою для звільнення особи внаслідок нез`явлення на державну службу, із застосуванням ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» може бути нез`явлення саме в робочі дні, або ті дні, коли особа повинна була виконувати свої посадові обов`язки та без урахування вихідних та святкових днів, оскільки у вказаний період державний службовець мав право бути відсутнім на службі, що передбачено діючим трудовим законодавством. Вказані дні (вихідні та святкові) не повинні бути включені до розрахункового періоду (120-ти денного) відсутності державного службовця на робочому місці, внаслідок чого особа може бути звільнена зі служби.

Суд звертає увагу на положення ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу», в якій, зокрема, зазначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд.

Посилання позивача на те, що його відсутність на службі у період перебування на лікарняних з 04.01.2021 року по 13.05.2021 року (день звільнення із займаної посади) не була безперервною є безпідставним, оскільки ці дні перерви припадали на вихідні дні і відповідно у вказані дні ОСОБА_1 , не міг виконувати свої обов`язки, як заступник начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті.

При цьому, позивач не доводить того факту, що у період виконання посадових обов`язків згідно Закону України «Про державну службу» викликався у ці дні для виконання невідкладної і непередбачуваної роботи.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється безперервно, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. У такому разі, вихід державного службовця на службу до закінчення зазначеного періоду (120 календарних днів) - перериває такий строк та, у наступному, цей період тимчасової непрацездатності не враховується при визначенні наявності підстав припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Наведені законодавчі приписи також підтверджують, що розрахунок здійснюється саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на лист Міністерства соціальної політики України від 20 жовтня 2017 року №342/0/87-17/273, оскільки останній має роз`яснювальний (інформаційний) характер і не встановлює нормативні норми.

Суд зазначає, що тривала відсутність державного службовця, у випадку тимчасової непрацездатності, може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

Як встановлено судом, загальний час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , у періоді з 04.01.2021 року по 13.05.2021 року позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності 128 календарних дні, отже у відповідача була правова підстава для прийняття рішення про припинення державної служби позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що у Державної служби України з безпеки на транспорті були законні підстави для припинення державної служби ОСОБА_1 , тому оскаржуваний наказ є правомірним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи, що позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, позовна заява у цій частині задоволенню також не підлягає.

Щодо виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Суд зазначає, що за приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка працівника є основним документом, який засвідчує досвід роботи на тій чи іншій посаді та підтверджує загальний стаж роботи для пенсійного забезпечення, та документально підтверджує досвід та кваліфікацію працівника.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Порядок заповнення трудових книжок, вкладишів до них, видачі трудової книжки у разі звільнення, чи дубліката трудової книжки, умови зберігання та обліку трудових книжок встановлені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Інструкція), відповідно до п. 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.3 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.4.1. Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Положеннями п. 4.2 Інструкції визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю на робочому місці позивача в день звільнення 12.05.2021 року, 13.05.2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті підготовлено лист № 1460/8.1/14-21 про отримання трудової книжки, якою позивачу повідомлено, що у зв`язку із звільненням з посади заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті, позивачу необхідно терміново прибути до Державної служби України з безпеки на транспорті за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, кімната 2002 (понеділок - четвер з 8.00 до 17.00, п`ятниця з 8.00 до 15.45, обідня перерва з 12.00 до 12.45), або:, доручити отримати трудову книжку за довіреністю; направити до Департаменту роботи з персоналом Укртрансбезпеки оригінал заяви на отримання трудової книжки поштою із зазначенням повної точної адреси, контактного телефону та номеру поштового відділення (телефон для довідки НОМЕР_2 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.104).

Вказаний лист направлено позивачу за адресою АДРЕСА_2 . Проте, згідно роздруківки з сайту Укрпошта, вказане відправлення вручено відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.107).

Враховуючи викладене, суд погоджується із твердженням відповідача, що Державна служба України з безпеки на транспорті вжила вичерпних заходів для вручення позивачу трудової книжки. Отже суд доходить висновку про відсутність вини Державної служби України з безпеки на транспорті у невидачі трудової книжки позивачу, як в день звільнення так і на час розгляду справи.

При цьому, приписи ч. 5 ст. 235 КЗпП України передбачають відповідальність роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку працівникові лише у випадку наявності вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність вини прокуратури Державної служби України з безпеки на транспорті у затримці видачі трудової книжки позивачу, позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку з цих підстав є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст. 139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору не підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд.14, ) про визнання протиправним та скасування наказу № 587-к від 12.05.2021 року в частині звільнення, поновлення на рівнозначній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 07.09.2021 року.

Суддя Л.М. Токмілова

.