Справа № 240/7598/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/7598/20
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,
- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області у видачі йому довідки - додаток №6 для підтвердження статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області його звернення про видачу довідки - додатку №6 відповідно до порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551, передати для розгляду за належністю до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з метою реалізації свого права встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи він звернувся Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою про видачу йому довідки за зразком, встановленим додатком 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян", необхідної для видачі посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3). Однак, за наслідками розгляду вказаної заяви, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області відмовило позивачу у видачі вказаної довідки, зазначивши при цьому, що довідка видається лише за наявності підтвердження факту проживання (реєстрації) в населеному пункті зони гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, натомість згідно інформації про періоди проживання, вказані в довідці Топільнянської сільської ради, підстави для видачі довідки - додатку №6 відсутні. Позивач вважає вказану відмову протиправною, адже відповідно до додатку 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551, вищезазначена довідка видається відповідною держаною адміністрацією за підписом заступника голови цієї адміністрації. Відтак, на переконання позивача, рішення про видачу чи відмову у видачі довідки за формою, затвердженою додатком 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до виключної компетенції Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, а відтак, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області повинно було направити його заяву для розгляду за належністю до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, а не приймати рішення про відмову йому у видачі вказаної довідки. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою від 16 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/7598/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Станом на дату розгляду справи відповідач своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
З наявної у матеріалах справи довідки Виконавчого комітету Лугинської селищної ради Житомирської області від 22.01.2020 №76, виданої за підписом в.о. старости сіл Топілля та Миколаївка - Л.П. Білюк, вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в періоди з 25.02.1988 по 12.08.1988 та з 19.07.1990 по даний час постійно проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , а в період з 13.08.1988 по 18.07.1990 проживав в селі Топільня Лугинського району Житомирської області без реєстрації (а.с.11).
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, село Топільня Лугинського району Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що він має право на встановлення йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, посвідчення особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою від 03.02.2020 (вх.№К-60), в якій просив видати йому довідку про проживання в зоні гарантованого добровільного відселення за формою, затвердженою додатком 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551.
За наслідками розгляду вказаної заяви Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області надіслало позивачу лист від 18.02.2020 №525, в якому повідомило, що підстав для видачі йому довідки-додатку №6 для підтвердження статусу потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3 немає (а.с.10).
Обгрунтовуючи таку відмову Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області зазначило, що відповідно до абзацу 7 частини 1 пункту 3 статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абзацу 9 пункту 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551, довідка-додаток №6 видається тим особам, які постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Таким чином, довідка-додаток №6 видається лише за наявності підтвердження факту проживання (реєстрації) у відповідному населеному пункті. Згідно статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення здійснюється органами місцевого самоврядування. Разом з тим, врахувавши довідку Топільнянської сільської ради, в якій зазначена інформація про проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення з 25.05.1988 по 12.08.1988 та з 19.07.1990 по даний час, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області дійшло висновку про відсутність підстав для видачі позивачу довідки-додатку №6 (а.с.10).
Вказана відмова Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області стала підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
При цьому, пунктами 2 та 3 статті 11 Закону №796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:
- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими нормами Закону №796-ХІІ, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Процедура видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульована Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі - Порядок №551).
Згідно з пунктом 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 6 Порядку №551, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Пунктом 11 Порядку №551 визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).
Для отримання посвідчення особи подають заяви разом з необхідними документами, зазначеними у пункті 11 цього Порядку, до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг (пункт 11-1 Порядку №551).
Таким чином, довідка за формою, встановленою додатком 6 до Порядку №551, є документом, необхідним для вирішення питання щодо встановлення особі, яка постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі їй відповідного посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Разом з тим, нормами Порядку №551 не врегульовано питання про те, до компетенції якого органу віднесені повноваження на видачу вищезазначеної довідки. Додаток 6 до Порядку №551 визначає лише форму такої довідки. Однак, дослідивши під час розгляду справи форму довідки про проживання на території радіоактивного забруднення, затверджену Додатком 6 до Порядку №551, суд встановив, що форма цієї довідки передбачає, що її видає відповідна державна адміністрація, а посадовою особою, яка її підписує таку довідку - є заступник голови цієї державної адміністрації.
З наведеного вбачається, що органом, який уповноважений видавати довідку, передбачену Додатком 6 до Порядку №551, є державна адміністрація.
Водночас, під час розгляду справи судом безспірно встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 (вх.№К-60) про видачу йому довідки за формою, затвердженою Додатком 6 до Порядку №551, по суті та прийняло рішення, оформлене листом від 18.02.2020 №525, про відсутність підстав для видачі такої довідки, у зв`язку з не підтвердженням факту його проживання (реєстрації) в населеному пункті зони гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.
Відтак, приймаючи вказане рішення про відмову у видачі ОСОБА_1 спірної довідки про проживання на території радіоактивного забруднення, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області перебрало на себе повноваження іншого державного органу, адже згідно з формою такої довідки, затвердженою Додатком 6 до Порядку №551, повноваженням на її видачу наділена виключно відповідна державна адміністрація.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відмова Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області у видачі ОСОБА_1 довідки за формою, затвердженою Додатком 6 до Порядку №551, оформлена листом від 18.02.2020 №525, є протиправною, оскільки в порушення п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України вона прийнята відповідачем не в межах повноважень, визначених законом, а тому вона підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області передати звернення ОСОБА_1 про видачу йому довідки - додатку №6 для розгляду за належністю до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
При цьому, заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Натомість, клопотання - це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно статті 7 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що вирішення питання про видач довідки за формою, затвердженою Додатком 6 до Порядку №551, не входить до повноважень Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, а відтак, з огляду на положення статті 7 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян", отримавши заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 (вх.№К-60) про видачу йому такої довідки, відповідач зобов`язаний був пересилати вказану заяву за належністю до відповідного органу, який наділений повноваженнями на її видачу, однак не здійснив вказаних дій.
Як вже було зазначено вище, органом, який уповноважений видавати довідку, передбачену Додатком 6 до Порядку №551, є відповідна державна адміністрація.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області передати заяву ОСОБА_1 (від 03.02.2020 вх.№ К-60) про видачу йому довідки, передбаченої Додатком 6 до Порядку №551, для розгляду за належністю до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією, наявною у матеріалах справи (а.с.17).
З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263, 267, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, оформлену листом від 18.02.2020 №525, у видачі ОСОБА_1 довідки за формою, передбаченою Додатком 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області передати заяву ОСОБА_1 (від 03.02.2020 вх.№ К-60) про видачу йому довідки, передбаченої Додатком 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, для розгляду за належністю до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович