Справа № 640/20110/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Київ № 640/20110/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 30 липня 2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 та визнання її такою, що підлягає вилученню на підставі пп. 4 п. 63 постанови КМУ №322 від 25.04.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та ґрунтується на припущеннях. Зазначив, що позивач тривалий час проживає на території України, є платником податків, одружений, має міцні соціальні зв`язки та виховує 3 неповнолітніх дітей

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження) та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про обґрунтованість та законність прийняття оскаржуваного рішення, на підставі подання Управління карного розшуку ГУ НП у м. Києві від 07.07.2020 року, в якому наведені обставини причетності позивача до скоєння адміністративних та кримінальних правопорушень на території України.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відомості, викладені у поданні про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_1 носять лише інформаційний характер, позивач жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, що унеможливлює наявність у нього зав`язків у кримінальному середовищі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2021 витребувано від Голосіївського УП ГУНП в м. Києві та від Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області завірені у встановленому порядку копію подання та матеріалів до нього щодо скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

29.07.2021 на виконання вимог ухвали суду від 07.07.2021 від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшли копії матеріалів щодо документування позивача посвідкою на тимчасове місце проживання в Україні та скасування відповідної посвідки за поданням Управління карного розшуку ГУ НПУ у м. Києві, аналогічні тим, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримав посвідку на тимчасове проживання на території України.

17 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час знаходження у шлюбі у позивача народились діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В зв`язку із укладенням шлюбу із громадянкою України, позивачу була видана посвідка із строком дії до 14.01.2020 та в подальшому продовжена до 13.01.2021 року.

30 липня 2020 року Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої 14 січня 2020 року громадянину Грузії ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 та визнання її такою, що підлягає вилученню на підставі п.п. 4 п. 63 постанови КМУ №322 від 25.04.2018 року.

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 3 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09. 2011р. N 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частинами п`ятнадцятою та сімнадцятою статті 5 вказаного Закону встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України. Окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - шістнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи: чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України; копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки. У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання. Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Відповідно до частини вісімнадцятої статті 5 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 55 зазначеного Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. Територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, зобов`язаний надати іноземцю або особі без громадянства чи його представнику опис прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів. Іноземець або особа без громадянства отримує посвідку на тимчасове проживання особисто.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322).

Пунктом 1 Порядку №322 визначено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пунктами 3 та 5 вказаного Порядку №322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто. Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Таким чином, посвідка на тимчасове проживання є документом, який підтверджує законність перебування іноземця на території України.

Відповідно до п.п. 4 ст. 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Статтею 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» від 19 червня 2003 року №964-IV національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров`я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв`язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначає, що жодних дій, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України, проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності не вчиняв.

Відповідач, в свою чергу, як на обставину, яка зумовила наявність підстав для прийняття вказаного рішення посилається на факт отримання 15.07.2020 року подання Управління карного розшуку ГУ Національної поліції України у м. Києві за №3494/128/14/3/03-2020 від 07.07.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні гр. Грузії ОСОБА_1 на підставі п.п. 4 п. 63 Порядку оформлення, у зв`язку з тим, що його дії загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

Так, у поданні зазначено, що позивач, знаходячись на території України, а саме у м. Києві, порушував адміністративне законодавство та притягувався до адміністративної відповідальності, згідно ст. 122 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, що мало місце 25.11.2019.

Також зазначається, що позивач причетний до грабунку по АДРЕСА_2 . За цим фактом були внесені відомості до ЄРДР за № 0007718 від 12.09.2019, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України.

Крім того, у поданні вказано, що позивач причетний до розбійного нападу, пов`язаного з насильством, що є небезпечним для життя, на приватне домоволодіння, відносно гр. ОСОБА_5 , заволодіння сейфом з грошовими коштами в розмірі 25 000 доларів США, та ювелірними виробами. За цим фактом відомості внесено до ЄРДР за № 1000242 від 30.06.2020 року за ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно наданої інформації, позивач не працює, та не зареєстрований як приватний підприємець на території України.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суспільна небезпечність перебування на території України позивача, полягає у тому, що вказана особа користується авторитетом в кримінальному середовищі, створює загрозу громадському порядку, здоров`ю захисту прав і законних інтерес громадян та інших осіб, які проживають на території України.

Отже оскаржуване рішення було прийнято відповідачем у зв`язку із отримання від органів Національної поліції подання від 07.07.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні позивача у зв`язку з тим, що його дії загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України, в якій було перелічено встановлені факти порушення позивачем вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України.

Суд наголошує, що будь-яка інформація (в тому числі органів Національної поліції) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

У свою чергу, така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком ДМС.

Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №820/2230/17, від 11.12.2019 у справі № 240/6247/18, від 14.04.2020 у справі № 480/296/19.

Таким чином, суд доходить висновку, що при надходженні подання Управління карного розшуку ГУ Національної поліції України у м. Києві за №3494/128/14/3/03-2020 від 07.07.2020 Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повинно було перевірити вказані у ньому обставини та встановити, що дії особи загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, з зазначенням щодо цього відповідного обґрунтування.

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на встановлення наявності підстав для застосування положень підпункту 4 ст. 63 Порядку №322, що останнім не заперечується.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_1 до подій, про які йдеться в поданні Управління карного розшуку ГУ Національної поліції України у м. Києві за №3494/128/14/3/03-2020 від 07.07.2020.

Саме подання Управління карного розшуку ГУ Національної поліції України у м. Києві за №3494/128/14/3/03-2020 від 07.07.2020 також не містить доказів причетності позивача до будь-яких кримінальних правопорушень, ані посилань доведення вини позивача у вказаних кримінальних правопорушеннях відповідно до діючого кримінального процесуального закону.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, не мало належних та допустимих доказів вини позивача у вчинені тяжких злочинів, зазначених у поданні ГУ НП у м. Києві. В ході розгляду справи відповідачем не надано доказів існування вироку суду, яким позивача засуджено за вчинення злочинів, чи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, загальні підстави, умови, форми, основні ознаки правопорушення, що створюють їх склад, за що особу може бути притягнуто до одного з видів відповідальності та процедуру такого притягнення має визначати закон.

Вина у вчиненні злочину або адміністративному правопорушенні встановлюється в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідно.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, суд наголошує, що без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суддів зазначає, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 17.10.2018 між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 укладений шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження від 23.01.2018 серії НОМЕР_4 у позивача та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , а відповідно до свідоцтва про народження від 05.04.2019 серії НОМЕР_5 у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , тобто у позивача наявні дві малолітні дитини.

До того ж, позивач наголошує, що його дружина наразі вагітна третьою дитиною на підтвердження чого надано суду протокол ультразвукового дослідження медичного Адроцентру від 13.08.2020.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

В межах спірних правовідносин суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, оскільки безпідставне скасування посвідки на тимчасове проживання матиме наслідком видворення позивача за межі України.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, Суд дійшов висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім`ї скасування посвідки на тимчасове проживання має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої наразі є двоє неповнолітніх дітей.

Аналіз обставин прийняття рішення від 30 липня 2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 дають підстави для висновку, що при його прийнятті порушено принцип верховенства права.

На підставі наведених вище обставин суд вважає, що рішення рішення від 30 липня 2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 є неправомірним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-263, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 30 липня 2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 та визнання її такою, що підлягає вилученню на підставі пп. 4 п. 63 постанови КМУ №322 від 25.04.2018.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судові збору у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Вєкуа Н.Г.