Справа № 280/241/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

06 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 280/241/21

адміністративне провадження № К/9901/30744/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Т.Г. Стрелець, В.М. Шарапи

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 14 січня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною відповідь відповідача № 11566/П-02/8-0800/21 від 04 січня 2021 року та бездіяльність щодо розгляду звернень позивача від 19 грудня 2020 року № ВЕБ-08001-Ф-С-20-074627 та від 22 грудня 2020 року № 08001-Ф-С-20-075358;

- зобов`язати відповідача відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян», з урахуванням частини 7 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути звернення 11566/П-02/8-0800/21 від 04 січня 2021 року та бездіяльність щодо розгляду звернень позивача від 19 грудня 2020 року № ВЕБ-08001-Ф-С-20-074627 та від 22 грудня 2020 року № 08001-Ф-С-20-075358, невідкладно вжити заходів до припинення неправомірних дій, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенню, забезпечити поновлення порушених прав позивача, прийняти заходи на реальне виконання прийнятих у зв`язку зі зверненнями рішень, вжити заходів щодо відшкодування матеріальних збитків, вирішити питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, про що надати повну та ґрунтовну відповідь на звернення позивача;

- стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача 5 000,00 гривень.

Також позивач просив зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 17 серпня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із бездіяльністю, яка на думку позивача допущена відповідачем, щодо розгляду його звернень від 19 грудня 2020 року № ВЕБ-08001-Ф-С-20-074627 та від 22 грудня 2020 року № 08001-Ф-С-20-075358.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.

Обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що висновки суду в частині відмови у задоволенні позову суперечать нормам матеріального та процесуального права, правовим позиціям Верховного Суду, які не було враховано судами. Також скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховний Суд по іншому вирішує подібні спори щодо Закону України «Про звернення громадян».

Скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій не враховано рішення ЄСПЛ «Гірвісаарі проти Фінляндії» (№ 49684/99, 27.09.2001, § 30); рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, пункт 26; рішення у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, пункт 53; рішення Trudov v. Russia, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року; зазначає, що у порушення положень статті 10, 12, 44, 241 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач був позбавлений права на публічний розгляд справи неупередженим складом суду, знати про дату та час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, отримання оцінки аргументам наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі. Скаржник вважає, що справу розглянуто упередженим судом.

Також зазначає, що дії та бездіяльність відповідача щодо розгляду його звернень суперечать положенням статті 19 Закону України «Про звернення громадян», правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 815/1178/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 280/4698/19.

Однак, колегія суддів критично оцінює вищевказані доводи скаржника, оскільки наведене ним обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Окрім того, колегія суддів вважає неприйнятними посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 815/1178/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 280/4698/19, оскільки вони стосуються інших правовідносин та містять загальні посилання на норми Закону України «Про звернення громадян».

Скаржник, зазначаючи про те, що розгляд справи було здійснено упередженим судом, не наводить доказів, а також не зазначає, яку норму процесуального закону порушено судами. Суд зазначає, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року було скасовано ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року про повернення без розгляду заяви про відвід у справі. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Заяву позивача про відвід було розглянуто та ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року відвід визнано необгрунтованим, а ухвалою цього ж суду від 17 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід відмовлено.

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в суді першої інстанції та в порядку письмового провадження у суді апеляційної інстанції. Посилаючись на те, що про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції скаржнику стало відомо тільки після 22 липня 2021 року, а результати розгляду справи з`явилися в системі ЄСІТС та в ЄДРСР 09 серпня 2021 року, скаржник не вказує, яку процесуальну норму було допущено судом апеляційної інстанції та не зазначає, яким чином вказана обставина порушує його права та впливає на розгляд його касаційної скарги в частині застосування норм матеріального права.

Наведене свідчить, що доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Подібна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі 280/7170/20.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Т.Г. Стрелець

Суддя В.М. Шарапа