Справа № 160/2552/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року Справа № 160/2552/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Воловик М.О. Леонов О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням законодавчо визначеної процедури оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою суду від 14.02.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження.
Відповідачем до суду надіслано відзив на поданий позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує на те, що податковою перевіркою виявлено численні порушення вимог податкового законодавства, які жодним чином не спростовані, що свідчать про обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішення.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши обставини по справі судом встановлено наступне.
Посадовими особами ОВПП ДПС було проведено камеральну перевірку ПрАТ «ДТРЗ» за результатами якої було складено Акт перевірки від 07.10.2019 № 41/28-10-50-06-00659101, яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме:
-п.257.5 ст.257 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за березень 2019 року у сумі 11,94 грн.
Згідно наданої до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС Податкової декларацій з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за березень 2019 року (зв.№906008353 від 10.04.2019) сума узгодженого податкового зобов`язання склала 25,94 грн., з урахуванням переплати у розмірі 14,00 грн., недоплата по даному податку склала 11,94 грн.
При граничному терміні сплати 30.04.2019р. фактична сплата здійснена 21.05.2019р. згідно платіжних доручень №5697 та №5698, тобто із затримкою сплати на 21 календарний день.
-п.257.5 ст.257 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за травень 2019 року у сумі 25,82 грн.
При граничному терміні сплати 30.06.2019р. фактична сплата здійснена 19.07.2019р. згідно платіжного доручення №6189, тобто із затримкою сплати на 19 календарних днів.
Фактично суму штрафу у розмірі 1881,38 грн. сплачено згідно платіжного доручення №6192 від 19.07.2019, тобто із затримкою на 92 календарних днів.
При граничному терміні сплати 29.04.2019 року фактична сплата здійснена 19.07.2019 року згідно платіжних доручень №6190 та №6192, тобто із затримкою на 80 календарних днів.
Орендна плата за землю
При граничному терміні сплати 02.03.2019 року фактична сплата здійснена 19.07.2019 року згідно платіжного доручення №6028. тобто із затримкою на 139 календарних днів.
п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-У1 (із змінами та доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання по орендній платі за землю за лютий 2019 року в сумі 2541 8,09 грн.
При граничному терміні сплати 30.03.2019 року фактична сплата здійснена 19.07.2019 року згідно платіжних доручень №6028 та №6187, тобто із затримкою на 111 календарних днів.
Фактично суму штрафу у розмірі 2533,31 грн. сплачено згідно платіжних доручень №6187 від 19.07.2019 року та №6331 від 22.07.2019 року, тобто із затримкою на 92 та 95 календарних днів.
При граничному терміні сплати 30.04.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжних доручень №6331 від 22.07.2019 та №6361 від 24.07.2019 року, тобто із затримкою на 83 та 85 календарних днів.
При граничному терміні сплати 30.05.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжного доручення №6361 від 24.07.2019 року, тобто із затримкою на 55 календарних днів.
При граничному терміні сплати 30.06.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжного доручення №6361 від 24.07.2019 року, тобто із затримкою на 24 календарних днів.
При граничному терміні сплати 30.03.2019 року фактична сплата здійснена 19.07.2019 року згідно платіжного доручення №6184. тобто із затримкою на 111 календарних днів. п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-У1 (із змінами та доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку за березень 2019 року в сумі 1267754,72 грн.
При граничному терміні сплати 30.04.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжного доручення №6184 від 19.07.2019 року, тобто із затримкою на 80 календарних днів.
-п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами те доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання на земельному податку за квітень 2019 року в сумі 1267754,72 грн.
При граничному терміні сплати 30.05.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжним доручень №6186, №6006, №6185 від 19.07.2019 року та №6330 від 22.07.2019 року, тобто і: затримкою на 50 та 53 календарних днів.
-п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку за травень 2019 року в сумі 1267754.72 грн.
При граничному терміні сплати 30.06.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжним: доручень №6329, №6330 від 22.07.2019 року та №6360 від 24.07.2019 року, тобто із затримкою н 22 та 24 календарних днів.
При граничному терміні сплати 07.06.2019 року фактична сплата здійснена згідно платіжного доручення №6564 від 30.07.2019 року, тобто із затримкою на 52 календарних днів.
За результатами перевірки 21.10.2019 року винесено податкові повідомлення-рішення (форми «ІП»):
09.09.2020 до Офісу великих платників податків Державної податкової служби в інтересах ПрАТ «ДТРЗ» подано адвокатський запит від 08.09.2020 з метою отримання інформації та копій документів по всім проведеним податковим перевіркам ПрАТ «ДТРЗ» за останні 3 роки.
Листом від 15.09.2020 ОВПП ДПС надало відповідь на вказаний вище адвокатський запит.
З аналізу вказаного Листа та безпосередньо копій доданих до такого Листа документів (актів перевірок та податкових повідомлень-рішень), ПрАТ «ДТРЗ» встановило порушення його прав в частині необґрунтованого та безпідставного винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, що й обумовило звернення до суду з даним позовом.
Так, обґрунтовуючи наявність порушень, позивач зазначає, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням строків прийняття, передбачених п.86.8 Податкового кодексу України.
Дослідивши встановлені по справі обставини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Положеннями пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
В контексті приписів підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 86.2 ст. 86 ПК України).
Положеннями пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.
Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.
Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Судом встановлено, що акт перевірки № 41/28-10-50-06-00659101 складений контролюючим органом 07.10.2019 року.

Натомість, як зазначає позивач, відповідний акт перевірки був отриманий ним 11.10.2019 року, при цьому, оскаржувані податкові-повідомлення рішення були винесені відповідачем 21.10.2019 року, тобто передчасно, до завершення терміну для подачі заперечень до акту перевірки.

Проте, ані в термін для подачі заперечень ані пізніше заперечення до податкової служби не направлялись, тобто позивач правом на надання заперечень не скористався.

Пояснень щодо обставин винесення повідомлень-рішень Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області до суду не надано.

Разом з цим, суд звертає увагу, що допущені контролюючим органом процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 року по справі №816/4605/15.

У постанові від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які б могли вплинути на кінцевий результат, оскільки позивачем в межах наданого законодавством терміну не було надано заперечення на акт перевірки.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, позивачем не оспорюється встановлене контролюючим органом правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 56.1, п.п.56.2, п.п.56.3 ст. 56 ПКУ рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Протягом шести місяців з дати закінчення строку, встановленого абзацом першим цього пункту, платник податків має право подати скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку та копіями підтверджуючих документів поважності причин його пропуску (за наявності). У скарзі може міститися клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку. Контролюючий орган вищого рівня, розглядаючи клопотання платника податків, поновлює пропущений строк на подання скарги в адміністративному порядку, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, в частині виконання функцій контролюючого органу відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Згідно п.п.56.8, п.п.56.9 ст.56 ПКУ контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що запроваджені Податковим кодексом України способи оскарження рішень податкових органів - адміністративний та судовий - повною мірою дають можливість платнику податків захистити порушене права, при цьому за механізмом їх реалізації вони не є тотожними, доводи позивача, викладені у скарзі оцінені судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення прийнятого вищестоящими податковими органами за результатами адміністративного оскарження. Само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь - яких прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 року по справі №810/869/16.

При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що відповідачем податкові повідомлення-рішення від 21.10.2019 №, №, №, №, №, №, № були винесені правомірно, а наведені позивачем доводи не дають підстав для їх скасування.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 липня 2021 року.

Суддя О.В. Єфанова