Справа № 320/13223/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Дмитренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладену у листі № 26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020 року, у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 року та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020 року). Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код: 39817550; місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 19.11.2020 року про затвердження документації із землеустрою. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням, яке зареєстровано в електронній системі Державного земельного кадастру 27.05.2020 року за № 11235/0/94-20, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, площею 1,4827 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. До клопотання позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Як зазначив у позові ОСОБА_1 , рішення щодо розгляду його клопотання у строки, визначені ст. 118 Земельного кодексу України, прийнято не було, відтак ним прийнято рішення про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на підставі договору №76-пз від 06.07.2020 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ-01.03), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада.

Також судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 26.05.2020 року наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03.08.2020 року №10-10775/15-20-сг відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Не погоджуючись з вказаним рішенням прийнятим відповідачем, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року у справі №320/7460/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою (наказ від 03.08.2020 року №10-10775/15-20-сг).

Скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03.08.2020 року №10-10775/15-20-сг.

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації землеустрою зазначеної у клопотанні від 27.05.2020 року №11235/94-20.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2020 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням у відповідності до ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України та просив затвердити документацію із землеустрою та передати йому безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5387 площею 1,4827 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), яка розташована в Київській області, Києво-Святошинський (Бучанський) район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада (за межами). Додатком до вказаного клопотання позивачем додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Листом від 07.12.2020 року №26906/5-3373/0/17-20 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивачу, що згідно поданих ним матеріалів до Головного управління виявлено невідповідність даних Державного земельного кадастру та матеріалів проекту землеустрою в частині державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, згідно даних автоматизованої системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ 3.0» клопотання позивача вх. № 11235/0/94-20 від 27.05.2020 року стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4827 га яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розглянуто Головним управлінням та за результатами розгляду надано наказ про відмову у наданні дозволу розроблення документації із землеустрою від 03.08.2020 року №10-10775/15-20-сг.

Враховуючи вищевикладене, у Головного управління відсутні підстави для прийняття рішення стосовно затвердження поданого позивачем проекту землеустрою.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаної відмови, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною восьмою статті 118 Земельного кодексу України обумовлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Як було встановлено судом раніше, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на підставі договору №76-пз від 06.07.2020 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ -01.03), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада. Згідно відомостей вказаного проекту землеустрою у ньому наявний висновок Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.09.2020 року №11325/82-20 щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розробленого на замовлення ОСОБА_1 .

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи), приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відтак, Земельним кодексом України визначено двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як було встановлено судом першої інстанції, 19.11.2020 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням, яке зареєстроване відповідачем 24.11.2020 року про затвердження документації із землеустрою та передання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387 площею 1,4827 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада (за межами).

Відповідачем не заперечується, що позивачем до заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було долучено погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.09.2020 року №11325/82-20, проте відповідач листом відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою.

При цьому, статтею 118 Земельного кодексу України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Водночас, за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Разом з тим, в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно відмовив листом №26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020 року, у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 року та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок №11325/82-20 від 02.09.2020 року).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Слід зазначити, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області відновити права позивача, затвердивши проект землеустрою, розроблений Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за договором №6-ПЗ від 06.07.2020 року та погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020 року) та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області видати відповідний нормативний акт/наказ про передачу позивачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, на яку, за договором №76-ПЗ від 06.07.2020 року, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект землеустрою, що погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020 року) слід відмовити, з огляду на ту обставину, що вказані дії є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду про те, що викладені в оспорюваному рішенні відповідача мотиви не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту наведених вище норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі № 820/4852/17 (адміністративне провадження №К/9901/2314/18).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання уповноваженого державного кадастрового реєстратора здійснити необхідні процесуальні дії та/або внести до Державного земельного кадастру необхідні відомості, які свідчитимуть про правомірність приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, оскільки вказані вимоги є передчасними.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 07 вересня 2021 року.