Справа № 160/10586/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чумаківська сільська рада, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено.
Станом на 03 вересня 2021 року до суду від третьої особи письмові пояснення не надійшли.
Згідно положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Рішенням Чумаківської сільської ради шостої сесії восьмого скликання № 68-6/VІІІ від 06.04.2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:084:0001.

Позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:084:0001.

17 травня 2021 року позивач звернулась до Чумаківської сільської об`єднаної територіальної громади із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки (кадастровий номер :01:084:0006) площею 2 га у власність.

Однак, підчас перевірки вказаної заяви, позивачку було повідомлено про те, що в публічній кадастровій картці земельної ділянки з кадастровим номером :01:084:0006 - не знайдено.

Позивач не погодившись із вказаними діями Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_5 та звернулась зі скаргою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка була частково задоволена, шляхом прийняття рішення про анулювання доступу Державного кадастрового реєстратора до Державного земельного кадастру.

Згідно наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 14.06.2021 № 292 доступ до автоматизованої системи Державного земельного кадастру державному кадастровому реєстратору Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_5 анульовано.

Позивач вважає, що оспорюванні дії суб`єкта владних повноважень створюють перешкоди для реалізації права на отримання земельної ділянки у власність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, судом встановлено таке

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-III (далі - ЗК України).

Приписами ч. 1 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно із ч. 3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

За умовами ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 5 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із ч. 6 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 56 Закон України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

Отже, наведені приписи чинного законодавства встановлюють, що формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; або шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Закон України «Про державний земельний кадастр» установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закон України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закон України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява із доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.

Умовами ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до ч. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно із ч. 8 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

Так, відповідно до приписів ч. 8 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», позивачу було видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з кадастровим планом земельної ділянки (№ НВ-021 від 19.04.2021 року).

Механізм оскарження дій Державного кадастрового реєстратора закріплений в розділі «Оскарження рішень, дій або бездіяльності Державного кадастрового реєстратора Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051

Відповідно до пунктів 222, 223, 224 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до пункту 225 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня доведення до відома особи рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За результатами розгляду скарги Держгеокадастр та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки або про відмову в державній реєстрації земельної ділянки, прийнятого з порушенням вимог законодавства та проведення державної реєстрації;

внесення відомостей (змін до них) про об`єкт Державного земельного кадастру та виправлення технічної помилки, допущеної державним кадастровим реєстратором;

скасування рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, прийнятого з порушенням вимог законодавства;

надання відомостей Державного земельного кадастру;

тимчасове блокування доступу Державного кадастрового реєстратора до Державного земельного кадастру;

анулювання доступу Державного кадастрового реєстратора до Державного земельного кадастру;

притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Держгеокадастру;

3) залишення скарги без розгляду.

Рішення, передбачені абзацами восьмим і дев`ятим цього пункту, приймаються виключно Держгеокадастром.

У рішенні Держгеокадастру чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися кілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Рішення, передбачені абзацами четвертим - сьомим пункту 228 цього Порядку виконуються у строки, передбачені законодавством, починаючи з наступного робочого дня після прийняття такого рішення. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації земельної ділянки, виправлення технічної помилки у відомостях Державного земельного кадастру, надання відомостей з Державного земельного кадастру та сплата адміністративного збору не вимагається. Адміністратор Державного земельного кадастру у день надходження рішень, передбачених абзацами восьмим і дев`ятим пункту 228 цього Порядку, забезпечує їх негайне виконання.

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якій просила: скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:084:0007 прийнятого з порушенням вимог законодавства; внести відомості (зміни до них) про об`єкт Державного земельного кадастру, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:084:0006 реєстрація якої була проведена за заявою ЗВ-021 від 14.04.2021 року, надати актуальний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; блокувати доступ Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_5 (відділ у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) до Державного земельного кадастру; анулювати доступ Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_5 (відділ у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) до Державного земельного кадастру; притягти до дисциплінарної відповідальності Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_5 (відділ у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) та інших посадових осіб територіального органу Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

За результатами розгляду скарги адвоката ОСОБА_1- Якубук Марини, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, було повідомлено, що скасування рішень державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :01:084:0008, :01:084:0009, :01:084:0010, :01:084:0011, :01:085:0005, :01:085:0006 станом на сьогодні в програмному забезпеченні Державного земельного кадастру відсутня функціональна можливість, необхідна для реалізації рішення Держгеокадастру, передбаченого абзацом четвертим пункту 228 Порядку, а саме: скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, прийнятого з порушенням вимог законодавства. Держгеокадастром та адміністратором Державного земельного кадастру (ДП «Центр державного земельного кадастру») вживаються заходи щодо впровадження відповідної функціональної можливості.

Таким чином, такі дії не зможуть забезпечити відновлення у Державному земельному кадастрі відомостей про земельні ділянки з кадастровими номерами :01:084:0003, :01:084:0004, :01:084:0005, :01:084:0006, :01:085:0003, :01:085:0004 оскільки державна реєстрація цих земельних ділянок скасована внаслідок їх об`єднання, а відомості про них набули статусу архівних та зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями у відповідності до пункту 114 Порядку.

При цьому, вищевказані земельні ділянки були об`єднанні в земельну ділянку за кадастровим номером :01:084:0007 шляхом поділу, якої було здійснено реєстрацію земельних ділянок: :01:084:0011, :01:084:0009, :01:084:0010, :01:084:0008, :01:085:0006.

Листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02.06.2021 року №29-4-0.1-4542/2-21, за наслідком розгляду скарги представника позивача, було повідомлено, що позивач, має право прийняти у власність згідно раніше отриманого дозволу Чумаківської сільської ради на розроблення проекту землеустрою земельні ділянки :01:084:0011, :01:084:0009, :01:084:0010, :01:084:0008, :01:085:0006.

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами :01:084:0000:01:084:0009, :01:084:0010, :01:084:0000:01:085:0006 перебувають у комунальній власності, відомості про реєстрацію речових прав на них відсутні. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:084:0007 не знайдено.

Таким чином, позивач не позбавлена права на отримання земельної ділянки у власність.

При цьому, відповідно до п.9 ст. 79-1 Закону України "Про державний земельний кадастр", земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не забезпечить відновлення порушеного права, за захистом, якого вона звернулась до суду із вказаним позовом, а відтак є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.

При цьому, суд зауважує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 24.04.2018 у справі №401/2400/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, від 19.06.2018 у справі №922/864/17, від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16, від 11.09.2019 у справі №924/174/18, а також Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 460/2618/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст 241-246, 250, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чумаківська сільська рада про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко