Справа № 380/3724/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3724/20
У Х В А Л А

з питань направлення справи за встановленою юрисдикцією

02 вересня 2021 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Шнира Я.Б.,

представника третьої особи Різника О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про направлення справи за встановленою підсудністю у справі за позовом представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг медікал центр», товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний центр «Олімп» про скасування рішення

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу , місцезнаходження: 79054, м. Львів, вул. О.Кульчицької, 1/94 (далі Позивач) до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові , місцезнаходження: 79034, м. Львів, вул. Угорська, 7А (далі Відповідач), в якій позивач просить скасувати рішення про надання дозволу на будівельні роботи №ЛВ64 ТзОВ Лемберг «Медікал центр» та ТзОВ «Український будівельний центр «ОЛІМП» на вул. Раппопорта, 6 у м. Львові та дозвіл на будівельні роботи №ЛВ64 за квітень 2020 року ТзОВ «Лемберг медікал центр» та ТзОВ «Український будівельний центр «ОЛІМП» на вул.Раппопорта, 6 у м. Львові.

Ухвалою від 17.06.2020 суд залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Лемберг медікал центр» та товариство з обмеженою відповідальністю «Український будівельний центр «Олімп».

Ухвалою від 29.07.2021 суд закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

05.08.2021 до суду надійшла заява позивача про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Вказана заява обгрунтована тим, що відповідно до положень статті 239 КАС України суд, який прийняв постанову про закриття провадження у справі направляє справу за встановленою юрисдикцією, тобто до справу необхідно направити до господарського суду Львівської області.

У судовому засіданні представник позивача заяву підтримав, просив направити справу за встановленою юрисдикцією.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, заяв про розгляд заяви без його участі до суду не надходило.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Лемберг медікал центр» проти задоволення заяви заперечив. Подав до суду письмові пояснення від 11.08.2021, в яких зазначив, що право постановлення ухвали про передачу справу до суду іншої юрисдикції має лише суд апеляційної чи касаційної інстанції.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Український будівельний центр «Олімп» явку представника не забепезчила, повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, заяв про розгляд заяви без її участі до суду не надходило.

Вирішуючи заяву позивача про направлення справи до суду за встановленою юрисдикцією, суд дійшов до наступних висновків.

Питання направлення справ до суду за встановленою юрисдикцією унормовано частиною 1 статті 239 КАС України. Так, згідно з частиною 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 зазначеного Кодексу.

Лексичний аналіз першого речення частини 1 статті 239 КАС України дозволяє стверджувати, що у випадку закриття провадження у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС роз`яснення позивачеві до якого суду віднесено розгляд його справи є універсальним процесуальним обов`язком суду, котрий не залежить від того, судом якої саме інстанції відповідне провадження закрито. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що нормативний припис, закріплений законодавцем у першому реченні частини 1 статті 239 КАС України є загальним та універсальним правилом, яке визначає порядок дій суду будь-якої інстанції при закритті провадження з підстав неюрисдикційності.

У свою чергу, другим речення частини 1 статті 239 КАС України законодавцем конкретизовано загальне правило, закріплене у першому реченні цієї ж частини статті. Так, зі змісту другого речення частини 1 статті 239 КАС України вбачається, що остання з огляду на вживання законодавцем у тексті норми сполучника «також» визначає додаткові обов`язки суду апеляційної чи касаційної інстанції роз`яснити позивачу наявність у нього права на скерування судом справи до суду належної юрисдикції. Між тим, суду першої інстанції такий обов`язок не стосується.

Крім того, за змістом третього речення частини 1 статті 239 КАС України адресатом заяви про направлення справи до суду належної юрисдикції є суд апеляційної чи касаційної інстанції. До такого висновку суд приходить, виходячи з наступних міркувань. Так, названим реченням цитованої правової норми закріплено, що заява про направлення справи до суду належної юрисдикції подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Поряд з цим, частиною 4 статті 241 КАС України передбачено, що перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. Таким чином, обов`язок направлення справи до суду за встановленою юрисдикцією має суд ревізійної інстанції, який прийняв процесуальне рішення про закриття провадження у справі з підстав неюрисдикційності заявлених позивачем вимог. Іншими словами, правові підстави у Львівського окружного адміністративного суду для направлення справи №380/3274/20 до господарського суду Львівської області відсутні.

З наведеного видно, що внесені в статтю 239 КАС України зміни не встановлюють для суду першої інстанції додаткових обов`язків при закритті провадження у справі, окрім як роз`яснення позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд також звертає увагу на неможливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 статті 7 КАС України, за якою у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), оскільки правове регламентація процедури скерування справ до суду належної юрисдикції є чітко унормованою.

Резюмуючи дослідження умов застосування механізму направлення справ до суду за належною юрисдикцією, суд звертає увагу на те, що аналізована редакція частини 1 статті 239 КАС зумовлена прийняттям Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» №460-IX від 15.01.2020 року (далі Закон №460-IX).

З абзацу 3 Глави 2 пояснювальної записки до Закону №460-IX від 25.10.2019 слідує, що метою запровадження механізму передачі справ до суду належної юрисдикції є завдання щодо захисту правової визначеності. Понад це, першим реченням названого абзацу чітко персоніфіковано, що скерування справ до суду за встановленою юрисдикцією здійснюється у випадку закриття провадження саме судом апеляційної чи касаційної інстанції.

На переконання суду, вказане вище положення пояснювальної записки до Закону №460-ІХ вимагає від суду здійснення тлумачення та правозастосування положень частини 1 статті 239 КАС України у такий спосіб, який відповідає цілям та завданням Закону №460-IX.

Окрім цього, другим реченням пояснювальної записки до Закону №460-ІХ дефіновано, що застосування механізму направлення справ спрямоване унеможливити пропуск особою строку позовної давності. З цього приводу суд акцентує увагу на такому.

Абзацом 1 частини 1 статті 174 ГПК України від 06.11.1991 (в редакції спірних правовідносин) визначено, що у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог господарського процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви. Зі змісту цитованого припису слідує, що воно поширюється на випадки закриття провадження саме судами ревізійної інстанції. Отже, на думку, суду положення змісту ч.1 ст.239 КАС України в частині направлення справи до суду за встановленою юрисдикцією також поширюється на суд апеляційної чи касаційної інстанції.

Необхідно також врахувати, що Законом України №460-IX, крім іншого, статтю 319 КАС України доповнено частиною третьою, згідно з якою у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 вказаного Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Крім цього, вказаним Законом статтю 354 КАС України доповнено частиною третьою, згідно з якою у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 вказаного Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Надаючи правову оцінку допустимості направлення справи до суду іншої юрисдикції суд, серед іншого, виходить з того, що імплементований правовий конструкт за своєю природою є методом вирішення юрисдикційних конфліктів. Так, хронологічно застосування такого методу, очевидно, відбувається після виникнення самого конфлікту. При цьому, на думку суду, проявом такого конфлікту є оскарження судового рішення, яким питання предметної юрисдикції вирішено вперше, тобто ухвали суду від 29.07.2021 про закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Таким чином, застосування механізму скерування справи до суду за встановленою юрисдикцією є передчасним, а тому у задоволенні заяви позивача про направлення справи №380/3724/20 за встановленою підсудністю до господарського суду Львівської області слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про направлення справи до господарського суду Львівської області відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 7 вересня 2021 року.

Суддя А.Г. Гулик