Справа № 420/12002/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду звернулась з адміністративним позовом (а.с.1-7) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачка просить: визнати протиправними дії відповідача в частині не виплати індексації грошового забезпечення їй ОСОБА_1 , у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

Позивачка зазначила, що вона проходила військову службу, брала участь в антитерористичній операції та звільнена зі служби з виключенням зі списків особового складу наказом № 276 від 30.12.2020 року у зв`язку з закінченням строку контракту. У період проходження служби їй за період з 01 січня 2016 року по лютий 2018 року відповідач, в порушення Закону України № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон України №1282-XII) не проводив нарахування та виплату індексації її грошового забезпечення.

Письмовою відповіддю відповідача на її заяву відповідач вказав про відсутність порушень з його сторони та вважає свої дії правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства України.

Позивачка не згодна з такою відповіддю, та зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. У відповідності до вимог нормативно-правових актів індексація доходів у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

ОСОБА_1 зазначила, що за практикою Європейського Суду з прав людини органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Позивачка, вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушують права та вимоги Закону України №1282-ХІІ та Закону України 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України №2011-XII), згідно з якими грошове забезпечення підлягає індексації, просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.21-22).

До суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.24-28), у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства з огляду на наступне. В/ч НОМЕР_1 діяло в межах визначених повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства України.

Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач зазначає, що індексація грошових доходів населення здійснюється не безумовно, а за умови наявності відповідних коштів в бюджеті України щодо юридичних осіб, фінансування яких здійснюється виключно за рахунок державного бюджету, якою і є в/ч НОМЕР_1 та яка здійснює платежі виключно за рахунок виділених для цього бюджетних асигнувань.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20- рп/2011 розглядає принцип збалансованості бюджету як один з визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (рівномірності) у діяльності органів державної влади, зокрема в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік.

Також представник відповідача у відзиві зазначив, що у період з 01.03.2018 по 31.12.2018 індексація грошових доходів населення не проводилась, оскільки величина індексу споживчих цін не перевищила 103%.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 24.12.2020 року №81-рс старшого солдата ОСОБА_1 , оператора радіолокаційної станції в/ч НОМЕР_3 , звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).

Позивачка вважаючи, що не у повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за вказаний період служби звернулась до відповідача із заявою та отримала відповідь від 05.03.2021 року із завіреними копіями бланків особових рахунків за спірний період (а.с.12).

Вважаючи порушеними свої права, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період її служби у в/ч НОМЕР_1 .

Частиною 1 статті 2 Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст.5 Закону встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.201 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується в/ч НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував відповідне грошове забезпечення, тобто саме відповідач визначає періоди, в які повинна нараховуватися або не нараховуватися індексація, її розмір. Вказані питання стосуються виконання рішення суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період служби з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва