Справа № 620/5343/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року Чернігів Справа № 620/5343/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання неправомірним та скасування наказу відповідача від 28.04.2021 № 128 про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

В обґрунтування позову зазначила, що спірний наказ вважає протиправним, оскільки грошову компенсацію за піднайом (найом) житла отримувала відповідно до положень чинного законодавства Ухвали.

26.05.2021 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнає та зазначає, що у період виплати спірної компенсації чоловік позивача - ОСОБА_2 був забезпечений житловим приміщенням за рахунок держави. Вказане житло знаходиться у користуванні членів сім`ї ОСОБА_2 у тому числі позивача, тому відповідно до вимог пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 позивач повинна була повідомити командира військової частини про вказані обставини, однак відповідних даних не надала. Порушення позивачем вказаного обов`язку призвело до заподіяння державі матеріальної шкоди у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі 64777,83 грн. За таких обставин вважає, що оскаржуваний наказ є правомірним

Ухвалою суду від 19.08.2021 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази на підтвердження статусу житла за адресою: АДРЕСА_1 на час звернення позивача за відповідною грошовою компенсацією та на час проведення службового розслідування, та докази щодо фактичного проживання позивача у квартирі за вказаною адресою у спірний період.

На виконання ухвали суду від 19.08.2021 відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 42,5 кв. м. у квітні 2006 року була виділена ОСОБА_3 та членам його сім`ї: дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_3 2001 р.н., бабуся - ОСОБА_5 1924 р.н. за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Також посилається на відомості Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (https://public.nazk.gov.ua/documents/e41440be-2343-4e1b-b140-b4c63ef38293 та ІНФОРМАЦІЯ_1 де міститься інформація, що за адресою АДРЕСА_1 проживає без реєстрації його дружина- ОСОБА_1 .

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 № 25/55 (а.с. 39).

21.08.2015 між позивачем та ОСОБА_2 укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Позивач має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 12).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2021 № 26/20 ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 зареєстрована з 23.02.2016 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 від 20.11.2014 № 69/1819 позивач житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувалась, є наймачем іншого жилого приміщення ( а.с. 37).

На підставі рапорту та поданих документів, рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2019 позивачу призначена грошова компенсація за піднайом (найом) житла. Факт отримання позивачем спірної компенсації у період з 25.02.2019 по 23.04.2021 в розмірі 64777,83 грн підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.20221 № 143/178 (а.с.53).

Наказом командира Військової часини НОМЕР_1 від 12.04.2021 № 117 на підставі подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 31.03.2021 № 14-111 вих.-21, з метою виявлення причин, умов та з`ясування усіх обставин за фактом виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла провідному бухгалтеру фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_1 , призначено службове розслідування (а.с. 16).

За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 28.04.2021, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, внаслідок чого заподіяла пряму дійсну шкоду державі в розмірі 64777,83 грн за період з 25.02.2019 по 23.04.2021.

На підставі акту перевірки від 28.04.2021 відповідачем прийнято наказ від 28.04.2021 №128, яким припинено позивачу виплату грошової компенсації за піднайом житла, та за пряму дійсну шкоду нанесену державі внаслідок безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом житла, притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошової забезпечення (а.с. 58).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Суд перевіряє рішення відповідача на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень визначається постановою Кабінету Міністрів від 26 червня 2013 року № 450 (далі по тексту Постанова №450), яка прийнята на виконання вимог статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до пункту 6 якого грошова компенсація не виплачується у разі:

- наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

- нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;

- штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Відповідно до п. 10 Розділу У Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом зобов`язані повідомити командира військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір, протягом десяти днів з дня настання таких обставин.

Як видно з матеріалів справи, службове розслідування за фактом виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла призначено відповідачем на підставі подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури в порядку ч. 3 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 31.03.2021 № 14-111 (а.с. 16-18).

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Як вбачається зі змісту вказаного подання, Чернігівська спеціалізована прокуратура зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період виплати спірної компенсації перебували у зареєстрованому шлюбі, але ОСОБА_2 був забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, що свідчить про можливе порушення військовослужбовцями вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції».

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 1, 65 Закону України «Про запобігання корупції» Чернігівська спеціалізована прокуратуру просила провести службове розслідування за викладеними вище фактами та притягнення до відповідальності винних осіб.

За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 28.04.2021, в якому зафіксовано, що відповідно до вимог пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Кабінету Міністрів України від 31.07.2018 № 380, військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом зобов`язані повідомити командира військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір , протягом десяти днів з дня настання таких обставин, проте, ОСОБА_1 відповідних даних не надала, внаслідок чого заподіяла пряму дійсну шкоду державі в розмірі 64777,83 грн за період з 25.02.2019 по 23.04.2021. У зв`язку з чим акт містив пропозиції щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошової забезпечення сержанта ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

На підставі акту службового розслідування від 28.04.2021 відповідачем виданий спірний наказ від 28.04.2021 №128, яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошової забезпечення сержанта ОСОБА_1 (а.с. 58).

Водночас суд зазначає, що відповідачем ані в акті службового розслідування, ані в спірному наказі не зазначено, в чому саме полягало порушення позивачем вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції».

Щодо посилань відповідача на те, що позивач не повідомив про факт надання її чоловіку ОСОБА_2 за рахунок фонду Міністерства оборони України квартири за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 42,5 кв. м. у квітні 2006 року, що є порушенням пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Кабінету Міністрів України від 31.07.2018 № 380, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Вказана квартира дійсно була у 2006 році виділена ОСОБА_3 , але іншим членам сім`ї (дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_3 2001 р.н., бабуся - ОСОБА_5 1924 р.н., що підтверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова від 11.02.2019 № 312, а докази щодо фактичного проживання позивача із ОСОБА_2 у спірний період, матеріали службового розслідування не містять, та на вимогу суду відповідачем не надано.

Щодо інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за посиланнями: https://public.nazk.gov.ua/documents/e41440be-2343-4e1b-b140-b4c63ef38293 та https://public.nazk.gov.ua/documents/6f0943e7-b119-490e-899f-9c697f0eb223/, зокрема що за адресою АДРЕСА_1 проживає без реєстрації його дружина - ОСОБА_1 , то така інформація подана ОСОБА_2 , а не позивачем. Крім того, ці докази не були покладені в основу акту службового розслідування від 28.04.2021 та спірного наказу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в даному випадку не можуть братися до уваги посилання відповідача під час судового розгляду справи на докази, які не були покладені в основу акту службового розслідування та спірного наказу.

Одночасно суд наголошує, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 11.04.2018 (справа № 814/886/17) та від 23.01.2019 (справа № 820/1783/17).

При цьому суд звертає увагу, що фактичною підставою для проведення службового розслідування стало подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури від 31.03.2021 № 14-111 про можливе порушення позивачем ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції».

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

У свою чергу, за п. «г» ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII це є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Згідно із абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII, корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до положень ст. 45 Дисциплінарного Статуту за вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Проте, акт службового розслідування від 28.04.2021 не містить відомостей, які саме корупційні діяння вчинені позивачем.

Вчинення позивачем корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, в акті службового розслідування не зафіксовано.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно з ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За змістом ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (надалі також - Порядок № 608).

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державі проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).

Згідно пункту 1 розділу II Порядку № 608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до положень розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

- посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

- неправомірні дії військовослужбовця;

-зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

- вина військовослужбовця;

- причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

- вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

- причини та умови, що сприяли правопорушенню;

- заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

- висновки службового розслідування;

- пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

- інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Проте описова частина акту службового розслідування від 28.04.2021 не містить посаду позивача, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування, що є порушенням Порядку № 608.

Відповідно до п. 2 розд. VI Порядку № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-ІХ).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ст. 1 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Проаналізувавши вище вказане, суд дійшов висновку, що притягненню до повної матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є) (наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця); вина військовослужбовця (конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду, ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду, встановити час втрати майна тощо); вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Отже, всі встановлені службовим розслідуванням обставини, обов`язково мають бути зазначені в акті (висновку) службового розслідування. Відсутність таких обставин свідчить, що їх не встановлено в ході службового розслідування.

Водночас в акті службового розслідування не вказано: конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду, ступінь вини, форму вини (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду. Зазначено лише те, шо позивачем порушено вимоги пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Кабінету Міністрів України від 31.07.2018 № 380.

Аналізуючи наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності за наведених обставин суд зазначає таке.

Для наявності достатніх підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності під час службового розслідування відповідачу необхідно було встановити наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою, а також вину в завданні такої шкоди.

Проте, ані в акті службового розслідування, ані в оскаржуваному наказі не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою, а також вину в завданні такої шкоди.

Також з акту службового розслідування не видно, якими доказами підтверджується вина позивача, що призвело до завдання шкоди державі, прямо не встановлено її форму (умисна чи з необережності), при цьому від визначення форми вини, відповідно до приписів ст. 5 та ст. 6 Закону № 160-ІХ, залежить і вид матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена), до якої може бути притягнуто військовослужбовця.

Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, у той час як Законом № 160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.

В акті службового розслідування не зазначено, що стало причиною вчинення правопорушення. Натомість (за приписами ст. 6 Закону № 160-ІХ) умовою притягнення військовослужбовця до повної або підвищеної матеріальної відповідальності є наявність умисних протиправних дій, що призвели до завдання шкоди.

Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії сержант ОСОБА_1 (враховуючи те, що її притягнуто саме до повної матеріальної відповідальності) призвели до завдання шкоди державі.

На переконання суду лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому дискреція командира (начальника) у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стало завдання шкоди державі.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 14.01.2021 року по справі № 817/1318/17 зауважив, що: «Зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни».

Виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем, зокрема встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації ( п.7 Постанови № 450).

Однак, яка саме недостовірна інформація подана позивачем, акт службового розслідування не містить, тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Підстави для відшкодування судового збору позивачу відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2021 №128.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_3 рнокпп НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 06 вересня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко