Справа № 160/3258/21
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року Справа № 160/3258/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" (далі позивач) до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якій позивач просить, з урахуванням уточнень (відповідь на відзив):
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110160/2020/000183/l від 11.12.2020р. та № UA110150/2020/000189/1 від 11.12.2020р.;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до митного органу надано документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту, однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування спірного рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі № 160/3258/21 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
06.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що під час митного оформлення в інспектора виник сумнів в заявлених декларантом відомостях, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах. До митного оформлення не було подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. У цьому випадку наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Також, враховуючи відмову декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно до п. 2 ст. 58 МК України, п. 6 ст. 54 МК України. Графа 33 Рішення містить причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відмітку про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом. У графі 33 Рішення також відображено розгляд послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-63, а також джерела використані при коригуванні митної вартості оцінюваного товару. Таким чином, на думку відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
19.04.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в адміністративному позові та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Згідно положеньст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що між ТОВ "ЛОСК ГРУП" та Компанією з обмеженою відповідальністю "HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE" Китай, було укладено контракт № 1-0907 на поставку посуду.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Контракту, Продавець зобов`язується поставити Покупцю на підставі його замовлення непродовольчі товари, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар.
Товар поставляється окремими партіями, кількість, асортимент і відповідність технічним умовам вказуються окремо на кожну партію у відповідному замовленні Покупця. Продавець вказує кількість і ціну товару в інвойсі та/або Специфікації, відповідно до замовлення Покупця.
Так, 02.12.2020 декларантом було подано митну декларацію №UA110160/2020/015294 разом із документами.
Також, 10.12.2020 декларантом було подано митну декларацію №UA110150/2020/020456 разом із документами.
Митна вартість товарів була визначена із застосуванням основного методу.
Судом встановлено, що відповідач направив до ТОВ «ЛОСК ГРУП» повідомлення, відповідно до яких за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
У зв`язку із виявленими розбіжностями митниця зобов`язала позивача надати такі додаткові документи: додатки до зовнішньоекономічного договору; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість Перевезення оцінюваних товарів; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
На виконання повідомлення митниці позивач за ЕМД від 02.12.2020 року №UA110160/2020/015294 декларант листом №б/н від 11.12.2020 на повідомлення митниці надав лист №01 від 18.11.2020 року, довідку до математичного розрахунку витрат на доставку вантажу №2711-2020-2 від 27.11.2020 року.
За ЕМД від 10.12.2020 року № UA110150/2020/020456, на повідомлення митниці декларантом додатково надані документи, а саме: інвойс HNHL2020213, контракт, декларація виробника, сертифікат страхування №1, договір добровільного страхування, заявка на перевезення Заявка SL000042, довідку перевізника від 27.11.2020, рахунок на оплату №59, проформу-інвойс HNHL2020213, договір експедирування, прайс-лист, відповідь ТОВ «ЛОСК ГРУП» б/н, довідку перевізника №1112-2020-11, платіжне доручення 36, бухгалтерську довідку.
Згідно рішень про коригування, суб`єкт владних повноважень збільшив митну вартість товару, в результаті чого сума переплати митних платежів склала 449 806,02 грн.
Вважаючи рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості та складення карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пунктом 1 частини 3 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як встановлено судом, поставка товарів задекларованих у ВМД від 02.12.2020 № UA110160/2020/015294 та від 10.12.2020 № UA110150/2020/020456 здійснювалась на підставі Контракту № 1-0907 від 09.07.2020 року, укладеного між ТОВ "ЛОСК ГРУП" та Компанією з обмеженою відповідальністю "HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE" Китай.
У своїх Рішеннях про коригування митної вартості митниця зазначає про наступні виявлені розбіжності, які унеможливили митне оформлення за основним методом і стали підставою для витребування додаткових документів та здійснення коригування:
За ЕМД від 02.12.2020 №UA110160/2020/015294:
Відповідно до пункту 2.1, 2.5 контракту від 09.07.2020 № 1-0907 ціна на товар зазначається у специфікації та/або інвойсі, що подається на кожну партію товару.
Декларантом Позивача до митного оформлення надано проформу-інвойс від 09.07.2020 № CSHG2020214 та рахунок-інвойс від 30.09.2020 № HNHL2020214 на суму 19 893,6 дол. США.
Зазначеними рахунками визначені наступні умови оплати:
- 30% депозиту, що складає 5 968,08 дол. США;
- 70% балансу протягом 7 днів з моменту отримання копій документів, що складає 13 925,52 дол. США.
Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Декларантом на підтвердження фактурної вартості товару надані наступні банківські платіжні документи:
- платіжне доручення від 27.10.2020 № 2 на суму 40 209,12 дол.США (в гр.70 «Призначення платежу» вказаного платіжного доручення міститься посилання на інвойс від 30.09.2020 № HNHL2020214 та інвойс від 30.09.2020 № HNHL2020213);
- платіжне доручення від 17.07.2020 № 5 на суму 5 968,08 дол.США (в гр.70 «Призначення платежу» вказаного платіжного доручення міститься посилання на інвойс від 30.09.2020№ HNHL2020214).
Таким чином, платіжні доручення від 27.10.2020 № 2 та від 16.07.2020 № 3 не ідентифікуються із спірною партією товару ні за сумою, ні за призначенням платежу.
Враховуючи зазначене, заявлений рівень вартості не обчислюється як ціна, що фактично сплачена.
Відповідно до відомостей гр.20 МД від 02.12.2020 № UA110160/2020/015294 наданого до митного оформлення таких документів, як проформі-інвойсу та інвойсу, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FOB - CN Shenzhen, згідно Інкотермс.
Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс - 2010) за терміном FOB, покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості): витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;" витрати на страхування цих товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (ст.58 МКУ).
З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової декларантом надано договір транспортно-експедиційного обслуговування від 21.09.2020 №21102020/11, рахунок від 16.11.2020 №54, довідку від 16.11.2020 № SL000039B, заявку на перевезення від 09.10.2020 № SL1039.
У наданих для підтвердження вартості перевезення рахунку від 16.11.2020 №54, довідці від 16.11.2020 № SL000039B, заявці на перевезення від 09.10.2020 № SL1039 не зазначено найменування та опис товару який перевозиться в контейнері (не має посилання на коносамент, інвойс, тощо) який прийнятий до перевезення, а тому не можуть бути об`єктивними та такими, що підтверджують транспортні витрати, що мають включатися до митної вартості товару.
Також зазначені документи містять різні відомості про місце та порт завантаження вантажу, а саме: у заявці на перевезення від 09.10.2020 № SL1039, зазначається порт та місце завантаження Shekou, що підтверджено наданим до митного оформлення коносаментом від 09.10.2020 № MRFB20100996В. В той же час, виставлений рахунок та надана довідка перевізника містять відомості про інший порт завантаження та відправлення, а саме: Shenzhen.
Зазначене може свідчити про перевантаження вантажу та не включення повної суми транспортних витрат до заявленої митної вартості товару.
Відповідно до декларації митної вартості до МД від 02.12.2020 № UA110160//2020/015294 декларантом заявлено вартість транспортування у розмірі 33 837,41 грн., а також вартість страхування у розмірі 2 832,18 грн.
Відповідно до наданої заявки на перевезення від 09.10.2020 № SL1039 вартість транспортування складає 3 980,00 дол. СІЛА, що в перерахунку на день подання декларації становить 113 662,034 грн., а вартість страхування складає суму 6 293,73 грн.
У підтвердження правильності розрахунку та заявлення митної вартості декларантом до митного оформлення надані рахунок на морське перевезення з порту Shenzhen до порту Чорноморськ від 16.11.2020 № 54 на суму 33 837,41 грн. та рахунок за страхування на суму 6 293,73 грн., що не кореспондується з заявленою сумою страхування у розрахунку митної вартості.
Таким чином, декларантом документально не підтверджено яким чином ним розраховувались страхові витрати.
Також, відсутні документи які підтверджують чи спростовують перевантаження вантажу.
Вказані рахунки не містять посилань на товаротранспортні/комерційні документи, що можуть бути ідентифіковані з оцінюваною партією товару.
Декларантом на підтвердження транспортних витрат надано платіжне доручення від 18.11.2020 № 31, відповідно до якого Позивачем на адресу ТОВ «Сейфлоджик Фрейт Ейдженсі» (перевізник) сплачено 75 194,25 грн. за морське перевезення згідно рахунку від 16.13.2020 №53.
Необхідно зазначити, що декларантом до документів митного оформлення надано рахунок від 16.11.2020 № 54 на суму 33 837,41 грн.
Таким чином, платіжне доручення від 18.11.2020 № 31 неможливо ідентифікувати з даною поставкою за призначенням платежу.
Виходячи з вищезазначеного, у митного органу наявні документи, які суперечать один одному та не ідентифікуються між собою.
Відповідно до ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларантом на підтвердження суми страхових витрат надано страховий сертифікат від 09.10.2020 № 2 відповідає мінімальному покриттю, що передбачено заявленими умовами поставки та містить відомості щодо вартості страхової премії у розмірі 6 293,73 грн. (222,52 дол. СІНА).
Проте, вищевказаний страховий документ не кореспондується з рахунком-інвойсом від 30.09.2020 № HNHL2020214, виставленого продавцем «HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE CO., LTD. (Китай), відповідно до якого ціна товару сформована на умовах поставки FOB Shenzhen та викликає обґрунтовані сумніви щодо повноти включення складових митної вартості, а саме витрат на страхування.
У п.7 страхового сертифікату від 09.10.2020 № 2 зазначено, що страхова сума визначається в розмірі 100% від дійсної вартості вантажу та складає 2 255 815,65 грн., що не кореспондується з наданим рахунком-інвойсом від 30.09.2020 № HNHL2020214.
У п.7 страхового сертифікату від 09.10.2020 № 2 зазначено, що страхова сума визначається в розмірі 100% від дійсної вартості вантажу та складає 2 255 815,65 гри., що не кореспондується з наданим рахунком-інвойсом від 30.09.2020 № HNHL2020214.
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Відповідно до ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За ЕМД від 10.12.2020 №UA110150/2020/020456:
Відповідно до пункту 2.1, 2.5 контракту від 09.07.2020 № 1-0907 ціна на товар зазначається у специфікації, та/або інвойсу, що подається на кожну партію товару.
Декларантом Специфікацію до контракту не надано.
Проформа-інвойс від 09.07.2020 № HNHL2020213 на суму 37 548 дол.США надана неналежної якості, що унеможливило з`ясування наведених у ній відомостей.
Заявлена поставка імпортована відповідно до комерційних умов поставки FOB Qingdao.
У наданій проформі-інвойсі від 24.06.2020 № HNHL2020214 на суму 19 893,6 дпп США зазначені умови поставки FOB Shenzhen.
Відповідно до відкритих інформаційних джерел, відстань від порту Qingdao до порту Shenzhen складає 1943 км.
Таким чином, декларантом не підтверджено включення до митної вартості витрат, пов`язаних із доставкою товару від порту Qingdao до порту Shenzhen.
Декларантом до митного оформлення надані проформа-інвойс від 09.07.2020 № HNHL2020213 на суму на суму 37 548 дол. СІНА та проформа-інвойс від 24.06.2020 № HNHL2020214 на суму 19 893,6 дол. США.
У комерційному рахунку від 30.09.2020 № HNHL2020213 визначено вартість товару у сумі 37 548,00 дол. США.
Зазначеним рахунком визначені наступні умови оплати:
- 30% депозиту, що складає 11 246,40 дол.США;
- 70% балансу протягом 7 днів з моменту отримання копій документів, що складає 26 283,60 дол.США.
Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Декларантом на підтвердження фактурної вартості товару надані наступні банківські платіжні документи:
- платіжне доручення від 27.10.2020 № 2 на суму 40 209,12 дол.США (в гр.70 «Призначення платежу» вказаного платіжного доручення міститься посилання на інвойс від 30.09.2020 № HNHL2020214 та інвойс від 30.09.2020 № HNHL2020213Y
Враховуючи дату відвантаження товару відповідно до коносаменту MRFB20101041, а саме: 11.10.2020 строк оплати за платіжним]дорученням від 27.10.2020 покупцем не дотримано.
Таким чином, платіжне доручення від 27.10.2020 № 2 не ідентифікується із спірною партією товару ні за сумою, ні за призначенням платежу, ні за датою оплати.
Враховуючи зазначене, заявлений рівень вартості не обчислюється як ціна, що фактично сплачена.
У наданому до митного оформлення морському коносаменті від 11.10.2020 № MRFB20101041 назву товару зазначено «stonewer», що в перекладі означає «кераміка». Зазначена назва товару не відповідає заявленій номенклатурі товару у НМД від 10.12.2020 № UA110150/2020/020456 «посуд та столові прибори в асортименті із кераміки» (згідно наданих товаротранспортних документів та технічної документації).
У наданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення від 06.10.2020 міститься посилання на коносамент № MRFB20101041 виданий пізніше ніж експортна - 11.10.2020.
Зазначені документи не кореспондуються по даті їх видачі.
Всупереч вимогам статті 254 МКУ переклад митної декларації країни відправлення до митного оформлення не надано.
Відповідно до декларації митної вартості до МД від 10.12.2020 №UA110150/2020/020456 декларантом заявлено вартість транспортування у розмірі 76 795,56 грн., а також вартість страхування у розмірі 2 832,18 грн.
Згідно з частиною десятою ст.58 МКУ при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування цих товарів.
У підтвердження зазначених витрат декларантом надані наступні документи: рахунок на оплату транспортних витрат від 27.11.2020 № 59, довідку експедитора від 27.11.2020 №SL000042, рахунок на оплату страхових витрат від 13.10.2020 № 13, платіжне доручення від 16.10.2020 № 21 щодо оплати страхових витрат, Заявку на транспортування від 09.10.2020 № SL000042, сертифікат страхування від 09.10.2020 № 1.
Митницею розглянуто надані документи та повідомлено декларанта про наступне:
Сертифікат страхування від 09.10.2020 № 1 укладений на підставі договору добровільного страхування, який до митного оформлення не надано.
Договір на підставі якого здійснено надання транспортно-експедиційних послуг до митного оформлення не надано.
Заявка на перевезення товару № SL000042 складена 09.10.2020. При цьому, у заявці зазначена дата виходу судна - 08.10.2020. Отже, дата виходу судна не кореспондується із датою заявки.
До того ж, надана заявка на транспортування від 09.10.2020 № SL000042 не підписана Клієнтом.
Згідно Заявки від 09.10.2020 № SL000042 визначено маршрут перевезення та відповідно маршрут надання послуг Експедитора: Port Qingdao, China - port Pivdennyi -city Dnipro, Ukraine та вартість 3980 дол. США. При цьому, у рахунку про надання ТЕО від
27.11.2020 № 59 наявні відомості лише щодо вартості морського перевезення (фрахту) за маршрутом Port Qingdao, China - port Pivdennyi на суму 76 795,56 грн.
У пункті 15 заявки визначено строк оплати послуг експедитора, а саме: згідно умов договору. Договір декларантом до митного оформлення не надано.
Відповідно до довідки експедитора від 27.11.2020 № SL000042 вартість транспортного-експедиційних витрат за межами митної території включена у вартість. Зазначені відомості не підтверджені документально та не зазначені у рахунку від 27.11.2020 №59.
Більш того, дані довідки суперечать відомостям рахунку від 27.11.2020 № 59, в якому вартість 76 795,56 грн. визначена виключно як морський фрахт.
Згідно наданих товаротранспортних документів експедитор залучав до організації перевезення за маршрутом Port Qingdao, China - port Pivdennyi - city Dnipro, Ukraine інші підприємства.
Плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої ст.58 МКУ), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів. Здійснити контроль правильності визначення митної вартості шляхом розрахунку числового значення складових митної вартості (фрахт та експедиторські витрати) не можливо (вимоги статті 54 МКУ).
Враховуючи зазначене, проведений декларантом розрахунок митної вартості не відповідає відомостям наданих документів щодо транспортної складової митної вартості.
Щодо доводів митниці, що декларантом не підтверджено документально факт здійснення оплати за оцінювану партію товару, суд зазначає про таке.
Так, згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
При цьому, приписами Митного кодексу України не встановлено обов`язок декларанта в будь-якому разі подати митниці банківські платіжні документи щодо оплати оцінюваного товару, навіть якщо на час митного оформлення товару настав строк оплати згідно з умовами контракту.
Пунктом 4 частини 2 статті 53 Кодексу чітко визначено, що банківські платіжні документи мають бути подані декларантом митниці виключно у разі, якщо рахунок сплачено.
Так, як встановлено судом, поставка товару здійснювалась на підставі Контракту № 1-0907 від 09.07.2020 року, укладеного між ТОВ "ЛОСК ГРУП" та Компанією з обмеженою відповідальністю "HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE" Китай.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Контракту, Продавець зобов`язується поставити Покупцю на підставі його замовлення непродовольчі товари, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар.
Товар поставляється окремими партіями, кількість, асортимент і відповідність технічним умовам вказуються окремо на кожну партію у відповідному замовленні Покупця. Продавець вказує кількість і ціну товару в інвойсі та/або Специфікації, відповідно до замовлення Покупця.
Відтак, суд вказує, що надані позивачем документи до митного оформлення містять у собі однакову інформацію про вартість товару, а тому, твердження митного органу, що декларантом не підтверджено документально факт здійснення оплати за оцінювану партію товару є необґрунтованими та безпідставними.
Крім того, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі №804/4680/16.
Щодо доводів митниці, що у митниці відсутня можливість здійснити перевірку числового значення суми, що має бути сплачена за транспортні послуги, суд зазначає про таке.
Згідно з пунктом 3.1., розділу 3 контракту № 1-0907 від 09.07.2020, Поставка Товару здійснюється на умовах FOB Shenzhen.
У разі використання правил Інкотермс FОВ (вільно на борту) у порту відвантаження продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт зазначеного покупцем судна в узгоджену дату або в межах обумовленого терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту, а також виконати митні формальності, необхідні для вивозу. Покупець повинен за свій рахунок зафрахтувати судно і своєчасно сповістити продавця про терміни, умови та місце навантаження, назву, часу прибуття судна. Ціна FОВ (FОВ price) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) у порт призначення.
Згідно базису поставки FOB Інкотермс 2010 продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Отже, ціна FOB складається з: закупівельної ціни товару; упаковки, маркування; отримання ліцензій та дозволів; держмита та інших митних зборів, податків (імпортні та експортні); витрат на транспортування в порт відправлення; фрахту судна; завантаження та розміщення товару на кораблі.
Згідно пунктів 5, 6 частини десятої статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
Таким чином, під час імпорту товару на умовах FOB (Інкотермс 2010) вартість транспортування в порт відправлення включається до митної вартості товару.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "ЛОСК ГРУП" уклав договір транспортного експедирування № 21102020/11 від 21.09.2020р.
Для підтвердження вартості перевезення декларантом було надано відповідно до договору № 21102020/11 від 21.09.2020р., рахунок № 54 від 16.11.2020р., зо морське перевезення за маршрутом Шеньчжень (Китай) - Чорноморськ (Україна), включаючи транспортно-експедиційне обслуговування зо межами України, довідку № SL000039B від 16.11.2020р., у якій зазначено, що вантаж прямує у контейнері MRKU2332590 та є посилання на лінійний коносамент №205212657, та домашній коносамент MRFB20100996B. Також у довідці зазначено, що на шляху слідування вантажу було зміна судна, та вантаж страхувався. Також позивачем було надано рахунок № 54 та довідка № SL000039B від перевізника.
Крім того, положення п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно - експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року N 2.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
При цьому, вказаний висновок суду також спростовує доводи митного органу, що позивачем до митного оформлення не подано банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; у поданому рахунку-фактурі не зазначено інформацію про строк та умови оплати.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити і про таке.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Зважаючи на викладене, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неможливості перевірки митної вартості товару за відсутності відомостей про вартість страхування.
Інші підстави, зазначені у спірному рішення про коригування митної вартості суд не бере до уваги, оскільки такі підстави не передбачені частинами 2-4 статті 53 МКУ.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
При цьому, такі посилання митного органу не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи зазначені недоліки, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Не заперечуючи повноважень митного органу здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, суд звертає увагу на те, що згідно частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
При розгляді справи митницею не обґрунтовано свій сумнів у правильності визначення митної вартості декларантом у деклараціях № UA110150/2020/020456 від 10.12.2020 та № UA110160/2020/015294 від 02.12.2020.
Наявні матеріали справи свідчать, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, що митний орган не надав доказів того, що документи подані позивачем, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. У поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач надав всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, тобто не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню, відмінного від основного методу.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.ч.1, 2 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Іншого порядку розподілу судових витрат КАС України не передбачено.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Отже, суд зазначає, що при вирішенні питання про відшкодування витрат враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як встановлено судом між позивачем та адвокатом Шипіло Дмитром Олександровичем укладено 25.01.2021 Договір про надання правової допомоги б/н.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що за правову допомогу, передбачену Договором, Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар), розрахований в додатковій угоді та/або розрахунку витрат до цього Договору.
З матеріалів справи видно, що 25.01.2021 між позивачем та адвокатом Шипіло Дмитром Олександровичем також укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2021 року.
Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди №1 до Договору, визначено вид та вартість послуг на професійну правничу допомогу.
При цьому, пунктом Додаткової угоди №1 до Договору 4.1. визначено, що оплата послуг з аналізу матеріалів справи та підготовки позовної заяви Дніпропетровського окружного адміністративного суду про оскарження рішень та карток відмови Дніпровської митниці Держмитслужби здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуг сплачується протягом 20 календарних днів з дати відкриття провадження у справі.
4.2. Оплата послуг з представництва інтересів здійснюється протягом 10 календарних днів з дати проведення засідання.
Також, між позивачем та адвокатом Шипіло Дмитром Олександровичем складено акт прийому-передачі послуг №1 за Договором про надання правової допомоги б/н від 25.01.2021, відповідно до якого вартість послуг склала 13 200,00 грн.
При цьому, суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі № 160/3258/21 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Вказану ухвалу про відкриття провадження отримано представником позивача Шипіло Д.О. 18.03.2021 року.
Втім, суд вказує, що на момент складання рішення у цій справі до матеріалів справи не додано доказів, які б підтверджували фактичну сплату позивачем послуг адвоката Шипіло Дмитра Олександровича у розмірі вказаному в Акті прийому-передачі послуг №1 за Договором.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відтак, суд, враховуючи саме умови надання послуг позивачу з правничої допомоги, визначені Договором про надання правової допомоги від 25.01.2021 року та Додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2021 року, доходить висновку про відмову у задоволенні відшкодування витрат на правничу допомогу, з огляду на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу.
З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем не підтверджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 200,00 грн.
З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 7 310,86 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110160/2020/000183/l від 11.12.2020 та № UA110150/2020/000189/1 від 11.12.2020.
У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07.05.2021 року.

Суддя А. Ю. Рищенко