Справа № 520/849/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 р. Справа № 520/849/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, (головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В.) по справі № 520/849/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КРАФТ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому з просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України №UA807000/2020/002187/2 від 21 жовтня 2020 року про коригування митної вартості товарів;

- зобов`язати Слобожанську митницю Державної митної служби України здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21 жовтня 2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 МК України;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Державної митної служби України на користь ТОВ "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ" судовий збір в сумі 2270,00 грн.;

- стягнути з Слобожанської митниці Державної митної служби України грошові кошти у сумі 115 216,23 грн. на користь ТОВ "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство, при здійсненні митного оформлення товару, надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України №UA807000/2020/002187/2 від 21 жовтня 2020 року про коригування митної вартості товарів.

Зобов`язано Слобожанську митницю Державної митної служби України здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21 жовтня 2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 Митного кодексу України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ТОВ "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ" за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Державної митної служби України судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Слобожанська митниця Держмитслужби (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 52-55, 64 Митного кодексу України, ст.ст. 2, 90, ч.3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України.

Зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанцій фактичним обставинам справи, які, на думку контролюючого органу, полягають у безпідставному визначенні позивачем митної вартості товару за ціною договору, з огляду на те, що надані документи не містили всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказує, що виходячи з умов контракту, обов`язковими документами для митного оформлення є банківські платіжні документи, проте декларантом до митного оформлення надано платіжне доручення на оплату авансу, однак сам документ на підставі якого здійснена оплата (проформа інвойс від 29.07.2020 №TV2021) до митного оформлення не надано. Також декларантом не підтверджено витрати на транспортування товарів, не надано договір (контракт) про перевезення, а надана позивачем довідка є похідною від основного документу, на підставі якого надавались послуги перевезення.

Також зазначає, що судом першої інстанції взагалі не надано належної правової оцінки доказам по справі, в рішенні відсутня мотивована оцінка аргументам наведених митницею, що на думку апелянта, свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про протиправність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 21.10.2020 позивач здійснював митне оформлення в режимі імпорту товарів по 2 позиціям, а саме:

- товар №1 (Інструменти ручні з чорного металу: трещітки для затягування стропи-механізм трещеточний натяжний (ратчет): 1" 0,8 TON RATCHET TY 014035 - 1000 шт. 1"-0,8 TON RATCHET TY 014034 - 8000 шт. l,5"-2 TON TY014027A 135MM - 4950 ШТ., l,5"-3 TON PLASTIC HANDLE RATCHET TY 014026 - 5000 шт. 2"-2 TON (screw not down) 215 MM - 504 шт. 2"-3 TON TY 014015 - 500 шт. 2"5 TON PLASTIC HANDLE RATCHET 196 mm TY014012 - 2000 шт. 2"-5 TON PLASTIC HANDLE TY 014014 - 1000 шт., 3"10 TON RATCHET (TY14002) (SCREW NOT D OWN) - 300 шт. Виробник - NINGBO JIANGDONG TIANYE RIGG CO., LTD, ціна товару - 19402,50 USD, розрахована декларантом митна вартість (з урахуванням витрат морської доставки) - 20180,48 USD;

- товар №2 Вироби з недорогоцінних металів: металеві гачки, не ковані, штамповані, кручені, не спечені: Traler Hook 2 TON - 2000 шт., Traler Hook З TON - 2000 шт., Traler Hook 5 TON - 1000 шт., Traler Hook 6.5 TON - 500 шт., Traler Hook 10 TON - 500 шт., 1.5 TON DOUBLE J HOOK LENGTH 57 ММ-30000 шт., 1.5"2 TON DOUBLE J HOOK TY0150I2 - 20000 шт„ 1,5" 3 TON DOUBLE J HOOK TY 015011 - 4000 шт., 2" 3 TON DOUBLE J HOOK TY шт., 2"5 TON DOUBLE J HOOK' TY015005 - 15000 шт., 3"10 TON DOUBLE J HOOK TY015002 - 900 шт., 2"SWIVEL HOOK 3TON TY015030 - 3000 шт.. Виробник - NINGBO JIANGDONG TIANYE RIGG CO.. LTD, ціна товару - 16497,25 USD, розрахована декларантом митна вартість (з урахуванням витрат морської доставки) - 17297,06 USD.

Продавцем товару відповідно до контракту №7 від 04.05.2020 є фірма «NINGBO JIANGDONO TIANYE RIGGING CO., LTD» (Китай) (а.с. 10-13).

Загальна вартість контракту становить 800 000,00 доларів США, включає вартість тари, упаковки, маркування, а також витрати доставки в порт відвантаження, згідно умовам FOB. Ціна за товар визначається в Інвойсі, у доларах США. Загальна кількість товару вказується у інвойсі (п.2.2,2.3 Договору).

Оплата по контракту здійснюється за кожним отриманим інвойсом у два етапи: перший платіж у якості авансу сплачується у розмірі 20 відсотків вартості товару за інвойсом на протязі 10 днів з моменту отримання проформи інвойсу; другий етап оплати здійснюється шляхом оплати у розмірі 80 відсотків вартості товару за інвойсом після отримання копії коносамента, але не пізніше 60 календарних днів від дати першої оплати (п. 4 Контракту).

Умови поставки - FOB-Нінбо (Китай) або FOB Шанхай (Китай), «Інкотермс - 2010». При відвантаженні товару Покупцю (Позивачу) надаються наступні документи: інвойс; пакувальний лист: транспортні документи (п. 5.1 Контракту).

Продавцем надано позивачу інвойс від 10.09.2020 на товар загальною ціною - 37 659,75 доларів США (а.с. 14).

Оплата за поставлену партію товару здійснена в повному обсязі, відповідно до рахунку-фактури (інвойс) № №TY20121 від 10.03.2020, платіжних доручень в іноземній валюті №151 від 14.09.2020, №148 від 06.08.2020 у сумі 37 659,75 дол. США.

18.03.2020 позивачем з ТОВ «АФ-ГРУПП» (експедитор) укладено договір транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов`язувався організувати за винагороду і за рахунок позивача транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів у міжнародному сполученні та по території України, що підтверджується договором №ТО0171 від 18.03.2020 (а.с. 23-25).

Товар ввезено у контейнері MEDU1682741 до кордону України, що підтверджується коносаментом 177XBJBJN58943A від 14.09.2020 (а.с. 39).

Перевезення товару здійснювалось з залученням перевізника ТОВ «АТП 2020» («АТС 2020» LLC), що підтверджується договором транспортного перевезення № 20220/1 від 22.02.2020 (а.с. 28-29).

Позивачем понесені витрати, пов`язані із послугами організації міжнародного перевезення контейнера MEDU1682741 до кордону України та транспортно-експедиційне обслуговування на території України у загальній сумі 87 756,00 грн., що підтверджується довідкою про транспортно експедиційних витрат №1742 від 19.10.2020, рахунком на оплату №1742 від 19.10.2020, платіжним дорученням № 3975 від 21.10.2020, договорами (а.с.26,27,40).

До митного оформлення товару позивачем, через митного брокера, до митного органу подано 10.09.2020 електронну митну декларацію №UA 807200/2020/016247, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (а.с. 17 ).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: - пакувальний лист №TY2021 від 10.09.2020; - рахунок-фактуру (інвойс) №TY2021 від 10.09.2020; - коносамент I77XBJBJN58943A від 14.09.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі- продажу товарів №7 від 04.05.2020; міжнародну товарно-транспортну накладну №13000 від 20.10.2020% сертифікат (декларація ) на товар (Китай), договір про надання митних послуг; документ щодо витрат транспортного експедирування; декларація про походження товару.

В порядку ч.8 ст.55 МК України позивачем подано до митного органу лист з додатковими документами: (МД ІМ40ДЕ № UА 807200/202/016247 від 21.10.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі- продажу товарів №7 від 04.05.2020; інвойс №TY2021 від 10.09.2020; пакувальний лист до інвойсу №TY2021 від 10.09.2020; платіжне доручення в іноземній валюті № 148 від 06.08.2020, № 151 від 14.09.2020; рахунок на транспортні витрати № 1742 від 19.10.2020, платіжне доручення № 3975 від 21.10.2020; експортна декларація країни вдіправника; - автотранспортну накладну від 20.10.2020 №13000; - декларацію про походження товару №TY2021 від 10.09.2020; -- договір про надання послуг митного брокера №545 від 12.04.2018; - інформацію про позитивні результати державних видів контролю №6120607 від 21.10.2020.

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів (а.с. 75).

У відповідь позивачем до митного органу надано лист від 21.10.2020, в якому повідомлено про відсутність можливостей надати інші документи, крім вже наданих. Просив видати рішення для оформлення товару по МД №UA 807200/2020/016230 від 21.10.2020 (а.с. 78).

21.10.2020 митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2020/00563 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/002187/2 , яким визначено митну вартість, виходячи із ціни товару №1 29 419,76 USD, товару №2 21 441,66 USD, із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості (а.с. 7-9).

Позивач, не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості рішення про коригування митної вартості .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як визначено у ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16.

Колегією суддів встановлено, що митне оформлення товару здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту №7 від 04.05.2020 та інвойсом TY20121 від 10.09.202), розрахована декларантом митна вартість, з врахуванням витрат морської доставки склала: за товар №1- 20 180,48 USD, за товар №2 17 297,06 USD.

Рішенням про коригування митної вартості товарів №UА80700/2020/002187/2 визначено митну вартість, виходячи із ціни товару №1 - 29 419,76 USD (2,71 дол. США/кг), товару №2 21 441,66 USD (1,91 дол. США/кг.), із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості (а.с. 16-19).

Підставою прийняття рішення зазначено: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:- щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажом на митній території України;- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування: 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару:- на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України;- прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного Рішення слугувала в митному органі цінова інформація митних оформлень ЄАІС: МД № UA500080/2020/15201 від 18.08.2020. № UА807200/2020/12436 від 15.08.2020.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання Товариством договору, на підставі якого позивачу надавалися послуги з перевезення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків.

Отже, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 19 березня 2019 року по справі №809/1718/15.

Крім того, Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що таким доказам може бути лише договір про перевезення).

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 804/9754/15.

Отже, не надання позивачем договору не свідчить про невірно визначену митну вартість товару.

Колегією суддів встановлено, що до митного оформлення позивачем надавалась, зокрема, довідка про транспортні витрати.

Крім того, до суду на підтвердження транспортних витрат також надано договір транспортного експедирування №ТО2171 від 18.03.2020, рахунок на оплату транспортних послуг №1742 від 19.10.2020, платіжне доручення №3975 від 21.10.2020 та договір транспортного перевезення №20220/1 від 20.02.2020 року.

Колегія судів зазначає, що суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях митного контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Отже, подані позивачем до суду документи про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх неприйняття.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем інвойсу №TY20121 від 29.07.2020 на підставі якого була здійснена попередня оплата за платіжним дорученням №148 від 06.08.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що під час митного оформлення позивачем надано, зокрема платіжне доручення №148 від 06.08.2020, в якому в графі "призначення платежу" вказано контракт №7 від 04.05.2020 та інвойс №TY20121 від 29.07.2020, зазначений інвойс до митного оформлення не надавався.

Позивачем до апеляційної інстанції надано інвойс №TY20121 від 29.07.2020 та у суду не має підстав для його неприйняття.

Позивачем надано пояснення суду щодо посилання у платіжному дорученні №148 від 06.08.2020 на інвойс №TY20121 від 29.07.2020, та зазначено, що проформа інвойс була надана продавцем позивачу для оплати як первісне джерело. Внаслідок отримання проформи інвойсу від 29.07.2020 позивач здійснив предоплату у розмірі 7 179,95 дол. США, що підтверджується копією інвойсу №TY20121 від 29.07.2020. Пізніше сторонами було узгоджено щодо поставки додаткового товару (GSTTER BOX trolley), у зв`язку із чим з`явилась двадцять друга позиція товару, яку включено до нового інвойсу № TY20121 від 10.09.2020, за яким сплачено за товар суму 30 479,80 дол. США.

Крім того, колегія суддів зазначає, що загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 року за №910/15601 (надалі - Порядок №216).

Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Чинним законодавством взагалі не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Отже, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, або як в даному випадку з зазначенням іншого інвойсу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постановах від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18, від 25 травня 2021 року у справі №520/10386/2020.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Згідно з положеннями ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

За правилами ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64).

Виходячи з вищевикладеного Митний кодекс України вказує на те, що у випадку застосування резервного методу митна вартість обов`язково повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення про коригування митної вартості товару не містить жодних відомостей про подібність товарів за поданою заявником через декларанта митною декларацією товарам за митними деклараціями № UA500080/2020/15201 від 18.08.2020. № UА807200/2020/12436 від 15.08.2020 про схожість умов поставки товару.

Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номера митних декларацій, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020.

Резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення вимог ст. 58 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Щодо доводів апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.08.2019 по справі № 826/19400/15 щодо підстав витребування додаткових документів, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано зазначені висновки, та перевірено виконання позивачем обов`язку надання на вимогу митного органу необхідних документів та доведеності заявленої митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Отже, відповідачем не надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за другорядним (резервним) методом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає помилковим рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову про зобов`язання відповідача здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21.10.2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 Митного кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 544 МКУ здійснюючи митну справу, митні органи виконують завдання, зокрема, здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 8 МКУ митна справа здійснюється на основі принципів, зокрема виключних повноважень органів доходів і зборів України щодо здійснення державної митної справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 318 МКУ митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МКУ Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МКУ не допускається визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Отже, згідно з положеннями митного законодавства України митні органи наділені виключними повноваженнями здійснення митного оформлення.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, визнаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправним, суд не наділений повноваженням щодо зобов`язання Слобожанську митницю Державної митної служби України здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21.10.2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 МК України та підміною відповідного органу доходів і зборів у цій сфері.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги зобов`язання відповідача здійснення митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21.10.2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 МК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Слобожанської митниці Державної митної служби України здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21 жовтня 2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 Митного кодексу України, з прийняттям в цій частині нової постанови, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ" - відмовити.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/849/21 - скасувати в частині зобов`язання Слобожанської митниці Державної митної служби України здійснити митне оформлення декларованої партії товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA807200/2020/016247 від 21 жовтня 2020 року за митною вартістю, визначеною декларантом за ціною контракту (договору) у порядку, встановленому ст. 58 Митного кодексу України.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРАФТ" - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/849/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова