Справа № 580/2831/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року справа № 580/2831/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі : головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати і виплатити індексації грошового забезпечення, надання довідки з помісячним розрахунком індексації та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період служби з 27.03.2015 по 24.01.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України 24.01.2021;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за весь період служби з 27.03.2015 по 24.01.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24.01.2021 та надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 27.03.2015 по 24.01.2021;

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні виходячи з середнього грошового забезпечення у розмірі 2500 грн. за період з 24.01.2021 по дату винесення судового рішення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач станом на день його звільнення зі служби не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення за весь період служби всупереч Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, відповідач послався на відсутність фінансових ресурсів. Проте індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація грошового забезпечення повинна бути виплачена у строк, встановлений п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, а саме: на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зазначає, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, оскільки саме з 01.01.2008 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Вважає, що ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у день звільнення з військової служби є протиправними, тому відповідач повинен нести відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 07.06.2021, зазначив, що індексація грошового забезпечення проводилась у 2015-2021 роках відповідно до вимог п. 6 Порядку №1078 з урахуванням фінансових ресурсів на відповідний рік. У 2018 році було підвищено грошове забезпечення за рахунок збільшення посадового окладу, базовим місяцем став березень 2018 року, у зв`язку з чим індексація здійснювалась з грудня 2018 року.

Зазначив, що нарахування індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця належить виключно до дискреційних повноважень військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті індексації грошового забезпечення, то норми Кодексу законів про працю України на військовослужбовців не розповсюджуються.

Крім цього, індексація грошового забезпечення виплачується у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 103% та за наявності бюджетних фінансових ресурсів, тому не є постійною виплатою і з огляду на це не є складовою заробітної плати.

Також позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті індексації грошового забезпечення є передчасною, оскільки визначити остаточний обсяг своїх вимог позивач може лише в день фактичного розрахунку.

Позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки строк звернення до суду у справах, пов`язаних зі звільнення з публічної служби, визначений Кодексом адміністративного судочинства України і становить один місяць. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №815/2681/17, від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 та від 11.02.2021 у справі №240/532/20.

18.06.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій на обгрунтування своєї правової позиції послався на постанови Верховного Суду у аналогічних справах.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати судовий розгляд справи без виклику сторін.

Ухвалою суду від 09.06.2021 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, призначено судове засідання на 14.00 год. 19.07.2021.

Ухвалою суду від 09.06.2021 витребувані додаткові докази у відповідача.

Ухвалою від 23.07.2021 повторно витребувані додаткові докази у відповідача.

17.07.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання від 07.07.2021 про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 17.06.2021, проте представник відповідача у судове засідання не з`явився. про причини неявки не повідомив.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, які надані сторонами до прави, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з 27.03.2015 по 24.01.2021, виключений зі списків особового складу згідно наказу командира військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.01.2021 №18.

Згідно довідки військової частини Національної Гвардії України від 16.08.2021 №0833 про розмір та складові грошового забезпечення за період служби з квітня 2015 року по січень 2021 року:

- позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з травня 2015 року (сума 170,52 грн. нарахована за травень 2015 року та виплачена у червні 2015 року) по грудень 2016 року (сума 371,95 грн нарахована за грудень 2016 року і виплачена у січні 2017 року);

- індексація грошового забезпечення за період з січня 2017 по листопад 2018 року 2018 року не нараховувалась і не виплачувалась;

- у січні 2019 року була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за грудень 2018 року у сумі 59,55 грн.;

- у подальшому індексація грошового забезпечення була нарахована і виплачена за весь період з січня 2019 по січень 2021 (до дати звільнення позивача з військової служби).

08.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 2015 по день звільнення зі служби.

Листом від 22.02.2021 №40/57/32-627 відповідач повідомив позивача про те, що згідно п. 6 Порядку про проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Протягом 2015-2016 років індексація виплачувалась згідно чинного законодавства, у кошторисі та штатному розписі на 2017 рік кошти на виплату індексації не були передбачені. У 2018 році було підвищено грошове забезпечення за рахунок збільшення посадового окладу, базовим місяцем став березень 2018 року, тому виплата індексації розпочалась з грудня 2018 року (пункт 5 Порядку про проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток до 30.11.2015, та 103 відсотка з 01.12.2015.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів для виплати індексації суд вважає необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

При цьому, суд враховує, що статтею 18 Закону України від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р. зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідач здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з травня 2015 року (сума 170,52 грн. нарахована за травень 2015 року та виплачена у червні 2015 року) по грудень 2016 року (сума 371,95 грн нарахована за грудень 2016 року і виплачена у січні 2017 року); індексацію грошового забезпечення за період з січня 2017 по листопад 2018 року 2018 року не нараховув і не виплачував; у січні 2019 року нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення за грудень 2018 року у сумі 59,55 грн.; у подальшому нараховував та виплачував індексацію грошового забезпечення до дня звільнення позивача з військової служби.

Вказане свідчить, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 28.02.2018, чим порушив Порядок №1078. Отже бездіяльність відповідача є протиправною, тому позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період підлягають задоволенню.

Натомість індексація грошового забезпечення за період з травня 2015 року по грудень 2016 року була нарахована і виплачена, тому позові вимоги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 суд зазначає, що відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції, що вступила в силу з 01.12.2015 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України. Пунктом четвертим цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Отже базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Згідно із абзацом другим пункту п`ятого Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Отже відповідач правомірно нарахував індексацію грошового забезпечення позивача за період 01.03.2018 по день звільнення позивача з військової служби починаючи з грудня 2018 року. З огляду на зазначене позовні вимоги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки індексація грошового забезпечення позивача за 2017 рік не нарахована і не виплачена, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною і задоволенню не підлягає.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо пропуску строку звернення до суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Водночас відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 (справа №1-18/2013) працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже строк звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідачем не пропущений.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн позивач надав копію договора про надання послуг адвоката від 10.05.2021, копію акта приймання-передачі наданих послуг по договору від 07.07.2021, завірену копію свідоцтва №76 про право на зайняття адвокатською діяльністю Муратової Ольги Олексіївни, адвокатський ордер, скриншот банківського переказу коштів у сумі 3500 грн.

Дослідивши надані докази, суд встановив, що договір про надання послуг адвоката укладений 10.05.2021; згідно акту приймання-передачі послуг, наданих адвокатом згідно з договором про надання послуг від 10.05.2021 позовна заява складена 12.05.2021.

Проте позовна заява містить дату складання 05.05.2021 та направлена до суду поштовим зв`язком 05.05.2021 і надійшла 11.05.2021.

Отже послуги щодо надання правової допомоги по складанню позовної заяви спростовуються позовною заявою, тому витрати на надання повної усної і письмової консультації 50 грн, складання договору, вивчення та опрацювання нормативно-правової бази, аналізу судової практики 50 грн, підготовку позовної заяви у сумі 3000 грн. належними доказами не підтверджені.

Згідно акту приймання послуг, наданих адвокатом, згідно з Договором про надання послуг від 10.05.2021 від 07.07.2021 14.06.2021 адвокатом Муратовою О.О. була надана правова допомога з підготовки і складання відповіді на відзив, вартість послуги 400 грн.

В матеріалах справи міститься відповідь на відзив від 14.06.2021, отже витрати з надання адвокатських послуг в цій частині є підтвердженими.

Зважаючи на ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати з надання адвокатських послуг позивачу у сумі 200 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача.

У зв`язку з тим, що судовий збір при поданні позовної заяви не підлягає сплаті, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 9, 241-246,250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно.

Зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (проспект Нахімова, 186, м. Маріуполь, Донецька область, 87525, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно.

Стягнути з військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (проспект Нахімова, 186, м. Маріуполь, Донецька область, 87525, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з надання правової допомоги у сумі 200 (двісті) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко