Справа № 520/10282/21
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 вересня 2021 року Справа № 520/10282/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби щодо неповернення ОСОБА_1 транспортного засобу особистого користування Kia Sportage2006 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_1 .

- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 транспортний засіб особистого користування Kia Sportage2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 країна реєстрації РФ, з технічним паспортом та ключами без оплати будь-яких коштів.

Відповідач надав до суду відзив, згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач, є власником легкового автомобіля Kia Sportage 2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації РФ.

13.09.2020 р. зазначений автомобіль під керуванням громадянина РФ ОСОБА_2 в`їхав до зони митного контролю пункту пропуску «Гоптівка» у напрямку руху з України до Російської Федерації .

За результатами проведения митних формальностей посадовими особами відповідача було складено протокол про порушення митних правил №0815/80700/20 від 13.09.2020 та вилучено транспортний засіб особистого користування Kia Sportage 2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 р. по справі № 953/18031/20 що набрала законної сили визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

27.04.2021 р. представник позивача звернувся до Слобожанської митниці Держмитслужби з заявою про повернення автомобіля.

У відповідь листом відповідач повідомив позивачу про необхідність надати копію постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 р. № 953/18031/20 з зазначенням дати набрання законної сили рішенням суду, оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень така дата відсутня.

Представник позивача повторно звернувся до відповідача та надав належним чином оформлену копію постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 р. № 953/18031/20 з зазначенням дати набрання законної сили.

У відповідь, листом відповідач зазначив, що автомобіль Kia Sportage 2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучено на підставі ч.6 ст. 481 Митного кодексу України в рахунок забезпечення сплати штрафу згідно з ч. З ст. 511 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до частини 1 статті 242 Митного кодексу України товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Згідно з пунктом 9.1 Порядку роботи складу митниці ДФС, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627 (далі Порядок) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Пунктом 9.2 Порядку, передбачено, що видача зі складу Митниці товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, здійснюється за умови подання на ім`я керівника Митниці або особи, яка виконує його обов`язки, відповідної заяви/звернення, у якій зазначаються поштова адреса та за наявності електронна адреса і контактний телефон заявника. До заяви/звернення долучаються документи, що засвідчують особу (повноваження особи), а також інші необхідні документи з числа визначених у пунктах 9.8 та 9.9 цього розділу.

Пунктом 9.3 Порядку передбачено, що у разі прийняття особою, зазначеною у пункті 9.1 цього розділу, рішення про вивезення (повернення) товарів за межі митної території України (щодо товарів, які переміщувалися через митний кордон України в супроводжуваному багажі або ручній поклажі) ця особа у заяві/зверненні зазначає пункт пропуску на митному кордоні в зоні діяльності Митниці, через який було ввезено товари на митну територію України, орієнтовні дату та час їх вивезення (повернення). До заяви/звернення додається копія квитка або іншого документа, що підтверджує намір поїздки громадянина за межі митної території України (у разі наявності).

В пункті 9.8 Порядку, зазначено, що видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи).

Крім того, залежно від підстави розміщення та мети видачі товарів і транспортних засобів комерційного призначення на склад митниці подаються такі документи: другий примірник квитанції МД-1, якщо товари були поміщені на склад митниці зі складанням квитанції МД-1; документи (митна декларація або інший документ, який її замінює), що підтверджують оформлення товарів у відповідний митний режим або згідно із заявленою метою; постанова про взяття проб і зразків, винесена посадовою особою митниці, у провадженні якої перебуває справа про порушення митних правил; належним чином завірена копія постанови у справі про порушення митних правил про повернення товарів, транспортних засобів комерційного призначення власнику; дозвіл митниці на видачу зі складу митниці тимчасово (з подальшим поверненням) товарів, що беруться для проведення експертизи в установлених законодавством випадках; документи, що підтверджують відшкодування витрат митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці, а також сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил.

Відповідно до пункту 9.10 Порядку, особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, відмовляється у видачі зі складу товарів, транспортних засобів комерційного призначення з причин недотримання ними пунктів 9.2, 9.3 цього розділу, а також за наявності інших визначених законодавством правових підстав, що не дозволяють видачу майна зі складу.

Крім того, пунктами 2, 3 розділу III "Особливості покриття витрат" Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731, передбачено, що витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику. Розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складу митного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

З огляду на зазначене суд погоджується з доводами відповідача, що сплата штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил передує фактичній видачі товарів зі складу митниці.

Проте обставини, за яких автомобіль позивача було вилучено, не є типовими, і суд вважає що відповідач обрав формальний підхід при вирішенні питання щодо повернення транспортного засобу його власнику.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, який був переміщений через державний кордон України, не є власністю правопорушника.

Суд зазначає, що позивач не порушував митних правил, а винною особою визнано громадянина ОСОБА_2 , на якого і було накладено відповідний штраф.

Неповернення транспортного засобу позивачу, за фактичної відсутності його вини у скоєному правопорушення, має наслідком порушення права власності позивача на належне йому майно, що полягає у утримані майна особи без належних правових підстав.

Суд зазначає, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності, у тому числі й позбавляти громадян власності. При цьому в таких діях держава повинна дотримуватися усталених принципів правомірного втручання, зокрема тих, що напрацьовані ЄСПЛ, через рішення якого відбувається розуміння змісту норм Конвенції, Першого протоколу, їх практичне застосування.

ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» ( ОСОБА_13 possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be а reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (quality of the law is requiring that it be accessible to the persons concerned, prйcisй and foreseeable in its application). Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain tag6 of apprйciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and ОСОБА_14 burden).

Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

При цьому, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач не порушував митних правил, суд вважає неповернення транспортного засобу, а саме автомобілю Kia Sportage 2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власнику ОСОБА_1 або його представнику протиправною бездіяльністю допущеною відповідачем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зазначає, що позивач не повинен відшкодовувати витрати митниці на зберігання товарів на складі митниці та про сплачувати штраф, оскільки відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2021 у справі № 953/18031/20 винним у порушенні митних правил визнано громадянина ОСОБА_2 .

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає що транспортний засіб повинен бути повернутий власнику ОСОБА_1 без надання з його боку доказів відшкодовування витрат митниці на зберігання транспортного засобу та доказів сплати штрафу.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що особою на яку було накладено штраф постановою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 на зазначене рішення суду сплачено штраф, про що свідчить квитанція, яка знаходиться в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 13, 14, 132, 134, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків, 61003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби щодо неповернення ОСОБА_1 транспортного засобу особистого користування Kia Sportage 2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 транспортний засіб особистого користування Kia Sportage2006 р.в.. реєстраційний номер НОМЕР_1 країна реєстрації РФ. з технічним паспортом та ключами без оплати будь-яких коштів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків,61003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2021 року.

Суддя Сагайдак В.В.