Справа № 440/7035/21
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 02 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7035/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

. 25 червня 2021 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24 лютого 2021 року № 398 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах всі періоди роботи ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою та уточнюючими довідками;

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі зави від 16 березня 2020 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач наполягає на достатності пільгового стажу для призначення пенсії згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте орган Пенсійного фонду заперечує вказані обставини.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовних вимог не визнав та зазначив, що аналіз поданих позивачем документів свідчить про те, що страхового стажу позивача не достатньо для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Наполягав на тому, що страхові внески під час здійснення позивачем діяльності в СФГ ОСОБА_1 не сплачувались, що виключає можливість зарахування періоду роботи з 25 травня 1995 року по 30 березня 2000 року до його загального страхового стажу. Крім того висловив зауваження щодо оформлення записів трудової книжки та зазначив, що пільговий стаж роботи позивача не визнається підтвердженим у встановленому законодавством порядку.

04 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на наявності правових підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

З урахуванням наведеної норми процесуального закону, подана позивачем відповідь на відзив не є заявою по суті справи.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

16 березня 2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. До заяви, окрім іншого, приєднав: трудову книжку, військовий квиток, документи про навчання, документи про підтвердження наявного трудового стажу та щодо проведення атестації робочих місць, висновки державної експертизи умов праці.

Рішенням ГУПФ України в Полтавській області від 18 березня 2020 року № 445 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідної тривалості загального страхового стажу роботи.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 440/4896/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18 березня 2020 року № 445; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 440/4896/20 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 .

За результатами розгляду вищевказаної заяви відповідач рішенням від 24 лютого 2021 року № 398 повторно відмовив у її задоволенні з тих самих підстав, що й під час первинного розгляду звернення.

Не погоджуючись з цим рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

За змістом пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Так само, частиною першою статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом підпункту 2 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення територіального органа Пенсійного фонду про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної підпунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є:

1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць;

2) досягнення віку;

3) наявність певної кількості страхового стажу, у т.ч. пільгового.

Так, позивачу 10.06.2019 виповнилось 55 років, що підтверджено його паспортним документом /а.с. 8/.

Пенсійним органом проведено обчислення пільгового стажу роботи позивача за списком № 2 та визначено, що такий стаж становить 14 років 6 місяців 28 днів, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено розрахунок стажу.

Отже, позивач досяг необхідного віку та має достатній спеціальний (пільговий) стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На цій підставі, суд визнає необґрунтованими посилання відповідача у спірному рішенні на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, а також відсутність у органа, що призначає пенсію, доказів обґрунтованості видачі пільгових довідок.

При цьому суд виходить з того, що пенсійним органом самостійно, на підставі наданих ОСОБА_1 документів, здійснено розрахунок пільгового стажу роботи за списком № 2 та визначено, що такий стаж становить 14 років 6 місяців 28 днів.

Неприйнятними, на переконання суду, є також посилання відповідача на те, що у трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах (зайнятість повний робочий день на роботах з шкідливими та важними умовами праці, характер виконуваної роботи, розділ, підпункт, пункт, найменування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ), адже такі відомості містяться у підтверджуючих довідках, що додані позивачем до заяви від 16 березня 2020 року.

Щодо наявності у позивача загального страхового стажу для призначення пенсії, суд встановив такі обставини.

Перш за все суд враховує, що 23 січня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено Рішення № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII. Цим Рішенням Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII. У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до пункту 3 згаданого Рішення Суд визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно, однак по різному, регламентують правила призначення пенсій за списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та підпункт 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому відмінність між цими нормами стосовно позивача полягає у різному визначенні вимоги до загального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, Законом України "Про пенсійне забезпечення" (з урахуванням Рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020) передбачено, що такий стаж має становити 25 років, тоді як відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 27 років 6 місяців.

Усуваючи колізію у застосуванні зазначених норм права, суд, виходячи з принципу верховенства права та правової визначеності, як його складової, вважає за необхідне застосувати у спірних відносинах найбільш сприятливий для позивача підхід, за яким вимога щодо наявності у ОСОБА_1 загального страхового стажу для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах має становити 25 років.

До матеріалів справи залучено розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, відповідно до якого страховий стаж позивача складає 21 рік 11 місяців 10 днів.

У відзиві на позов відповідач пояснив, що під час обчислення страхового стажу позивача ним не враховано періоди його роботи в С(Ф)Г ОСОБА_1 з 25 травня 1995 року по 30 березня 2000 року у зв`язку з несплатою страхових внесків упродовж зазначеного періоду.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01 серпня 1995 року позивач є одноосібним засновником та керівником СФГ ОСОБА_1 , наявною в матеріалах справи довідкою № 367/05.4-04 підтверджено, що упродовж періоду з 25 травня 1995 року по 30 березня 2000 року страхові внески фермерське господарство позивача за нього не сплачувало.

У спірних періодах питання сплати страхових внесків регулювалось Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1778-ХІІ зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09 липня 2003 року із змінами та доповненнями (далі - Закон № 1058), Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (надалі, також - Порядок № 22-1), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом "б" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 56 зазначеного Закону визначено, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Принагідно суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідальність за сплату страхових внесків покладається на юридичну особу-роботодавця, а не на її працівника, оскільки у спірних правовідносинах позивач виступав одноосібним засновником та керівником СФГ ОСОБА_1 , а не її найманим працівником. З огляду на ці обставини позивач об`єктивно мав можливість впливати на виконання створеною ним юридичною особою обов`язку щодо сплати страхованих внесків як за себе, так і за найманих працівників (за їх наявності).

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що до страхового стажу позивача не підлягає зарахуванню період його роботи в С(Ф)Г ОСОБА_1 з 25 травня 1995 року по 30 березня 2000 року у зв`язку з несплатою страхових внесків упродовж зазначеного періоду.

Суд зауважує, що правова оцінка правомірності дій відповідача щодо зарахування до страхового стажу позивача інших періодів його трудової діяльності, зокрема на ТОВ "КНГ-Сервіс" та Полтавському тампонажному управлінні ППО "Укрнафта" надавалась судом під час розгляду справи 440/4896/20, що виключає необхідність надання такої оцінки під час розгляду цієї справи.

Судом встановлено, що відповідач, повторно розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, не надав оцінку наведеним вище обставинам, не перевірив подані позивачем документи належним чином, а в спірному рішенні не зазначив з яких саме підстав ним не зараховано періоди роботи позивача до загального трудового стажу, а також не конкретизовано які саме періоди трудової діяльності не були включені до розрахунку.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17, від 31 березня 2020 року у справі № 127/16245/17.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд враховує, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови ухвалення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

У ході розгляду цієї справи судом проаналізовано усі доводи сторін та встановлено, що рішення пенсійного органу про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, адже таке рішення не містить достатніх мотивів, з урахуванням яких відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Так, в порушення вимог пункту 4.7 Порядку № 22-1 пенсійний орган належним чином, всебічно, повно і об`єктивно не розглянув подану ОСОБА_1 заяву разом із доданими до неї документами, внаслідок чого прийняв передчасне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України в Полтавській області від 24 лютого 2021 року № 298, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд виходить з таких міркувань.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

За таких обставин, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, вважає за необхідне, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24 лютого 2021 року № 398 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя А.О. Чеснокова