Справа № 160/10944/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 160/10944/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року (суддя Турова О.М.) у справі №160/10944/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року №269979/1-5353-0461 (форма Ф) на загальну суму 206719,09грн.; від 26.04.2019 року №26998/1-5353-0461 (форма Ф) на загальну суму 445991,15 грн.; від 26.04.2019 року №269980/1-5353-0461 (форма Ф) на загальну суму 462068,61 грн. та від 27.05.2019 року №-0461 (форма Ф) на загальну суму 90422,02 грн.; від 27.05.2019 року №-0461 (форма Ф) на загальну суму 202115,49 грн.; від 27.05.2019 року №-0461 (форма Ф) на загальну суму 195082,77 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобов`язання з орендної плати за землю за 2016-2019р.р., прийняті відповідачем з порушенням встановленої Податковим кодексом України (далі ПК України) процедури, а саме: без проведення податкової перевірки та поза межами встановленого ст.102 ПК України строку давності, складені не за тією формою, що мали складатися, та не містять інформації щодо того, за які саме земельні ділянки та за який період ними нараховано грошові зобов`язання позивачеві, а також без надання до них відповідних розрахунків цих зобов`язань, що свідчить про їх протиправність та необґрунтованість. Крім того, відповідачем при нарахуванні орендної плати за 2018-2019р.р. не враховано, що договори оренди земельних ділянок, що перебували у користуванні позивача, є припиненими 25.04.2018р. та не переукладалися сторонами на новий строк, а тому нарахування ОСОБА_1 орендної плати за період з травня по грудень 2018 року та за 2019 рік є незаконним. Більш того, нерухоме майно, що розташовується на цих земельних ділянках, та належало позивачеві, було відчужене останньою 16.09.2019р. на користь ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування. Також позивачка зауважувала, що нею належним чином виконувалися умови договорів оренди цих земельних ділянок в частині сплати передбачених договорами сум орендної плати за 2016-2018р.р., що підтверджується відповідними платіжними

дорученнями, а також поданими ОСОБА_1 деклараціями з орендної плати за землю за цей період. При цьому, розрахунок та визначення бази оподаткування нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснено відповідачем поза межами наданих йому повноважень, оскільки таких повноважень податковим органам не делеговано. Натомість позивачка правомірно при розрахунку зобов`язань з орендної плати за землю використовував нормативну грошову оцінку, вказану у договорах оренди земельних ділянок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на суму 30223,63грн. (тридцять тисяч двісті двадцять три гривні 63 копійки);

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на суму 67556,67грн. (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 67 копійок);

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на суму 65206,56грн. (шістдесят п`ять тисяч двісті шість гривень 56 копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано тим, що після відчуження позивачкою нерухомого майна, що знаходилось на земельній ділянці, право користування земельною ділянкою перейшло до набувача права на нерухоме майно, у зв`язку з чим нарахування податкових зобов`язань позивачці, після відчуження майна, є неправомірним.

З цих підстав, суд вказав на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в частині нарахування податкових зобов`язань з 01.09.2019р.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини заявлених вимог, суд першої інстанції зробив такі висновки.

Так, суд вказав на безпідставність посилань позивачки на те, що оренда земельних ділянок припинилися після закінчення терміну дії договорів оренди, оскільки позивачка продовжувала користуватися наданими їй земельними ділянками, позаяк на них розташовувалося належне їй нерухоме майно та обов`язок із перерахуванням до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

Також суд зазначив те, що контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення з урахуванням нормативної грошової оцінки земельних ділянок на підставі листа органу Держгеокадастру, оскільки чинним законодавством не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію контролюючому органу і надання такої інформації у формі листа, у разі якщо остання відповідає відомостям ДЗК, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Крім цього, суд вказав на те, що податковим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення з урахуванням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки в договорах оренди вказано, що грошова оцінка земельних ділянок зазначається станом на момент укладення цих договорів, і жодних застережень про неможливість її зміни, протягом строку оренди, договори не містять.

Не погодившись з рішенням суду, в частині незадоволених позовних вимог, позивачка звернулася із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставини справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивачка фактично висловлює свою незгоду з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Так, за позицією позивачки, розмір орендної плати визначається виключно умовами укладеного договору оренди земельної ділянки, та без внесення до договору відповідних змін неможливо змінювати розмір орендної плати за користування земельною ділянкою. З цього приводу позивачка вказувала на те, що оскільки змін до укладених договорів оренди земельних ділянок внесено не було, то і відсутні підстави для зміни розміру орендної плати у бік її збільшення. Також позивачка вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності нарахування податкових зобов`язань на підставі листа органу Держгеокадастру. З цього приводу позивачка зазначає, що інформація про нормативну грошову оцінку має надавати органами Держгеокадастру у формі витягу або довідки, а оскільки лист не є витягом чи довідкою, то нарахування податкових зобов`язань, на підставі інформації, яку отримано не у встановлений спосіб, є неправомірним. З цього приводу позивачка посилається і на те, що вказаний лист органу Держгеокадастру був сформований 19.05.2019, а направлений відповідачу 22.05.2019, в той час, як спірні податкові повідомлення-рішення прийнятті 26.04.2019, що свідчить про відсутність у контролюючого органу інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на час прийняття оскаржуваних рішень. Крім цього, як зазначає позивачка, в зазначено листі взагалі відсутня інформація про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на 2019 рік. Також, за позицією позивачки, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням принципу стабільності податкового законодавства, оскільки контролюючим органом застосовано рішення органів місцевого самоврядування щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які, враховуючи час їх прийняття, не могли бути застосовані у звітних періодах, та підлягали застосуванню у наступних податкових періодах.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 07.11.2002р., згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3146 від 20.12.2001р., зареєстрованого КП Дніпропетровське МБТІ 07.11.2002р. та записаного в реєстрову книгу №30НФ за реєстровим №1612-5, перебувала частина нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м.

03 липня 2003 року між ОСОБА_1 , як орендарем, та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, укладено три договори оренди земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 03.07.2003р. та за реєстровані в реєстрі за номерами:

- №5507, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду на умовах цього договору частку (51,43%) у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0981га (площа частки складає 0,0505га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення гаража, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0077; грошова оцінка частки земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення договору: 290138,98грн.; земельна ділянка передається до 25.04.2018р., після закінчення терміну договору його дія закінчується; сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 43520,85грн.; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку;

- №5508, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду на умовах цього договору земельну ділянку площею 0,1144га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення адміністративно-побутового корпусу, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0076; грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення договору: 625589,90грн.; земельна ділянка передається до 25.04.2018р., після закінчення терміну договору його дія закінчується; сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 93838,50грн.; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку;

- №5509, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду на умовах цього договору частку (73,11%) у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,1589га (площа частки складає 0,1162га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення проїзду, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0078; грошова оцінка частки земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладення договору: 651520,01грн.; земельна ділянка передається до 25.04.2018р., після закінчення терміну договору його дія закінчується; сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 97728,00грн.; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.

16 вересня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдаровуваним, укладено два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. 16.09.2019р. та зареєстровані в реєстрі за номерами 2675 та 2676, відповідно до яких дарувальник добровільно подарував, а обдаровуваний прийняв в дар частину нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 частина будівлі гаража: приміщення №№ НОМЕР_1 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181259443 від 17.09.2019р. за ОСОБА_2 на підставі вищевказаних договорів дарування від 16.09.2019р. зареєстровано право приватної власності на вищевказане нерухоме майно, а саме: частину нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м. (дата державно реєстрації 16.09.2019р.).

Встановлені обставини справи свідчать також про те, що протягом 2016-2018р.р. ОСОБА_1 подавалися податкові декларації з плати за землю (орендна плата), відповідно до яких декларувалися грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за користування вищевказаними земельними ділянками за кадастровими номерами №:01:009:0076, №:01:009:0077 та №:01:009:0078 в наступних розмірах:

- за 2016 рік за земельну ділянку №:01:009:0076 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 3834167,34грн. 38341,67грн.; за земельну ділянку №:01:009:0077 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 1760231,37грн. 17602,31грн.; за земельну ділянку №:01:009:0078 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 3894495,14грн. 38944,95грн.;

- за 2017 рік за земельну ділянку №:01:009:0076 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 4064227,17грн. 40642,27грн.; за земельну ділянку №:01:009:0077 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 1865849,74грн. 18658,50грн.; за земельну ділянку №:01:009:0078 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 4128174,80грн. 41281,75грн.;

- за 2018 рік за земельну ділянку №:01:009:0076 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 1119,33грн. (тут і далі з двома десятковими знаками) 12805,13грн.; за земельну ділянку №:01:009:0077 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 1164,1грн. 5878,70грн.; за земельну ділянку №:01:009:0078 розмір річної орендної плати 1% від нормативної грошової оцінки 119,33грн. 13006,61грн.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська, нормативну грошову оцінку (далі НГО) земель м. Дніпропетровська затверджено із базовою вартістю 1 кв.м землі 306,35 грн. (пункт 1.2) та введено її в дію з 1 січня 2016 року.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 квітня 2016 року №5/7 Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська вирішено внести зміни до вказаного рішення, виклавши пункт 1.2 в такій редакції: 1.2. Нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська базовою вартість 1 кв. м землі 306,305 грн., визначену станом на 1 січня 2013 року.

Листом від 17 травня 2019 року №18-4-0.38-766/107-19 Про надання інформації Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило начальника управління доходів департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради у відповідь на його запит від 17 травня 2019 року №12/14-1321, що нормативна грошова оцінка запитуваних земельних ділянок згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів від 25.11.2016р. №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016р. за №1647/29777, а саме:

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по вул. Артільна, 10 площею 0,0981га у 2016 році становить 4692,16грн., у 2017 році 3978,96грн., у 2018 році станом на 01.07.2018р. 3978,96грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. 5968,45грн.;

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по вул. Артільна, 10 площею 0,1144га у 2016 році становить 4468,73грн., у 2017 році 3789,49грн., у 2018 році станом на 01.07.2018р. 3789,49грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. 5684,23грн.;

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по вул. Артільна, 10 площею 0,1589га у 2016 році становить 4558,10грн., у 2017 році 3865,28грн., у 2018 році станом на 01.07.2018р. 3865,28грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. 5797,92грн.

Вказаний лист Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17 травня 2019 року №18-4-0.38-766/107-19 інформацією про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок доведено Дніпровською міською радою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області листом департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 21.05.2019р. №12/14-142.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням вищевказаних рішень Дніпровської міської ради Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська та інформації, наданої Дніпровською міською радою та Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, винесено наступні податкові повідомлення-рішення (форма Ф), яким ОСОБА_1 згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 ПК України визначено наступні суми податкових зобов`язань за платежем орендна пата з фізичних осіб:

- від 26.04.2019 року №269979/1-5353-0461 на загальну суму 206719,09грн., з яких за 2016 рік 71086,22грн., за 2017 рік 60281,24грн. та за 2018 рік -75351,63грн.;

- від 26.04.2019 року №26998/1-5353-0461 на загальну суму 445991,15грн., з яких за 2016 рік 153366,81грн., за 2017 рік 130055,30грн. та за 2018 рік 162569,04грн.;

- від 26.04.2019 року №269980/1-5353-0461 на загальну суму 462068,61грн., з яких за 2016 рік 158895,37грн., за 2017 рік 134743,66грн. та за 2018 рік 168429,58грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 90422,02грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 202115,49грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 195082,77грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, визначаючи межі перегляду справи, суд апеляційної інстанції враховує те, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, оскаржено в частині незадоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині незадоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.14.1.72. п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з абз.1 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 статті 288 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).

За змістом приписів п.288.4 та п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Отже, вказаними нормами права визначено платника податку, об`єкт оподаткування, підстави для нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.

За позицією позивачки, оскільки строк дії договорів оренди сплив 25.04.2018р., то з цієї дати відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за користування земельними ділянками.

З приводу такої позиції позивачки суд першої інстанції обґрунтовано зазначив таке.

Статтею 33 Закону України Про оренду землі визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст.34 цього Закону).

З аналізу вказаним норм права суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законодавством передбачено процедуру комунікації між орендарем і орендодавцем перед закінченням і після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки задля з`ясування можливості пролонгації договору шляхом укладення додаткової угоди чи припинення договірних відносин.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає у покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

Отже, предметом дослідження у питанні наявності/відсутності у позивача обов`язку здійснювати плату за землю за користування на умовах оренди земельної ділянки є не лише обставини щодо закінчення установленого договором оренди строку, а й фактичного припинення користування об`єктом землекористувачем.

Враховуючи те, що строк дії договорів оренди земельних ділянок закінчився 25.04.2018р., а позивачка продовжувала користуватися земельними ділянками, які належать до земель комунальної власності, позаяк на них розташовувалося належне їй нерухоме майно, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за позивачем за час фактичного користування земельними ділянками зберігався обов`язок сплачувати податкові зобов`язання з орендної плати за землю аж до відчуження цього нерухомого майна іншій особі, а саме: ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 була платником орендної плати з фізичних осіб протягом періоду з 01.01.2016р. по 01.09.2019р.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що після закінчення строку дії договорів оренди позивачка не зверталася до орендодавця із заявою про повернення земельної ділянки, не висловлювала і у будь-яких інший спосіб своє небажання користуватися земельними ділянками після спливу строку дій договорів оренди.

Представник позивачки під час розгляду справи також звертав увагу на те, що один із договорів оренди №5509 не стосується земельної ділянки, на якій розташовано майно позивачки (цей договір стосується земельної ділянки для розміщення проїзду), а отже у цьому випадку є неправильною позиція суду першої інстанції про те, що після спливу строку дії договору №5509 позивачка продовжувала користуватися земельною ділянкою, так як на ній знаходилося належне їй нерухоме майно.

З приводу таких аргументів слід зазначити, що договором оренди №5509 визначено умови повернення об`єкта оренди, а саме факт повернення земельної ділянки фіксується відповідними актами. При цьому, встановлені обставини справи свідчать про те, що таких актів між сторонами складено не було, фактично земельна ділянка орендодавцю не поверталася, та як зазначено вище, із заявою (чи в іншій формі) до орендодавця позивачка з приводу повернення земельної ділянки не зверталася. Також позивачкою не було надано доказів, що із закінченням строку дії договору оренди вона перестала користуватися земельною ділянкою, яку надано для розміщення проїзду до належного їй нерухомого майна.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після закінчення строку дії договору оренди №5509, з метою визначення обов`язку орендаря по сплаті орендної плати, слід застосовувати загальні положення Закону України «Про оренду землі», зокрема, ст..33 Закону, зміст якої наведено вище.

Також, представник позивачки у судовому засіданні наполягав на тому, що оскільки договори оренди припинилися у зв`язку з настанням певного факту, визначеного законом закінченням строку, то нарахування орендної плати є безпідставним. Така позиція, як зазначав представник позивачки, висловлена Великою Палатою Верховного Суду по справі №804/4362/18 (постанова від 03.02.2021).

З приводу таких аргументів представника слід зазначити те, що дійсно під час розгляду справи №804/4362/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено про те, що після припинення договору оренди, у зв`язку із закінченням строку на який його було укладеного, нарахування орендної плати є безпідставним. Але такі висновки ВП Верховного Суду зроблені з урахуванням встановлених обставин у справі №804/4362/18, суть яких зводилася до того, що орендар, після спливу строку дії договорів оренди, звертався до орендодавця про повернення земельних ділянок, але жодних дій, пов`язаних з прийняттям земельних ділянок, орендодавець не вжив.

У спірному ж випадку встановлено, що позивачка не зверталася до орендодавця із заявами (чи в інший спосіб) про повернення земельних ділянок після спливу строку дії договорів оренди.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання представника на позицію

Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена по справі №804/4362/18, оскільки правовідносини, які розглядалися у межах справи №804/4362/18, не є тотожними правовідносинам, які є предметом розгляду у цій справі.

Щодо аргументів позивачки про неможливість нарахування податкових зобов`язань на підставі листа органу Держгеокадастру, в якому зазначено про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з абз.1 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У відповідності із абз.2 п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів.

Пунктами 4, 9, 10 цього Порядку передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, з метою нарахування земельного податку, контролюючий орган повинен мати інформацію про нормативну грошову оцінку об`єкта оподаткування, отриману у спосіб, визначений вказаними нормами права.

З приводу таких висновків суду першої інстанції позивачка зазначає те, що інформація про нормативну грошову оцінку повинна бути зазначена у витягах чи довідках, які надаються органами Держгеокадастру, а оскільки лист органу Держгеокадастру не є витягом чи довідкою, то і нарахування податкових зобов`язань на підставі такого листа є неправомірним.

З приводу таких аргументів позивачки суд апеляційної інстанції вважає зазначити те, що хоча Закон України «Про Державний земельний кадастр» і не передбачає надання інформації про об`єкт Державного земельного кадастру, у тому числі і про нормативну грошову оцінку такого об`єкта, у такій формі як лист, але суд першої інстанції правильно виходив з того, що Податковим кодексом України, який є спеціальним законом в питаннях оподаткування, не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, надання такої інформації в інших формах, у разі якщо така інформація відповідає відомостям Державного земельного кадастру, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 по справі №804/886/18

З такими висновками суду першої інстанції можливо погодитися і з огляду на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386, якою затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, також не визначено форми надання такої інформації Держгеокадастром.

У свою чергу, згідно п.4 Порядку №1386, інформацією про земельні ділянки, необхідною для обчислення і справляння земельного податку, є зокрема значення нормативної грошової оцінки.

Отже, для цілей оподаткування важливим є наявність інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, отримана від уповноваженого органу, а не форма, в якій її отримано.

Не погоджуючись з такою позицією представник позивачки посилався на правову позицію Верховного Суду, в викладену у постанові від 14.07.2021 у справі №540/1554/20, суть якої зводиться до того, що лист не може бути ототожнено з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, оскільки не містить жодних складових, а також здійснений за відсутності технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

З приводу таких аргументів представника позивачки слід зазначити те, що дійсно Верховним Судом у вказаній справі зроблено саме такий висновок, але такий висновок зроблено з урахуванням обставин справи, які свідчили про те, що Лист Держеокадастру містив інформацію не про нормативну грошову оцінку, а про грошову оцінку земельної ділянки, що не є тотожнім та на що звернув увагу Верховний Суд. Крім цього, у вказаній справі Верховним Судом було встановлено те, що затверджену нормативну грошову оцінку земельних ділянок на території міста було скасовано у судовому порядку та на час нарахування спірних зобов`язань з орендної плати не існувало затвердженої у встановленому порядку нормативної грошової оцінки земельних ділянок на території міста.

У межах цієї справи судом встановлено, що у Листі Держгеокадастру від 19.05.2019 зазначено саме про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, а отже правовідносини, які розглядалися Верховним Судом у справі №540/1554/20 не є тотожними правовідносинам, що становлять предмет розгляду у цій справі.

З приводу аргументів позивачки про те, що у вказаному листі Держгеокадастру не визначено кадастрових номерів земельних ділянок, що не дозволяє ідентифікувати земельні ділянки, суд вважає зазначити те, що у вказаному Листі визначено адреси місцезнаходження земельних ділянок, які відповідають договорам оренди, розмір земельних ділянок, що також відповідає договорам оренди і саме виходячи із нормативної грошової оцінки 1 кв.м. земельної ділянки контролюючим органом визначено податкові зобов`язання, при цьому враховуючи частку земельної ділянки, яка фактично перебувала в користуванні позивачки та розмір якої визначено у договорах оренди земельних ділянок.

Отже, аргументи позивачки про неможливість визначення податкових зобов`язань з орендної плати на підставі Листа Держгеокадастру, суд визнає безпідставними.

Щодо аргументів позивачки про те, що лист органу Держгеокадастру був сформований 19.05.2019, а направлений відповідачу 22.05.2019, в той час, як спірні податкові повідомлення-рішення прийнятті 26.04.2019, що свідчить про відсутність у контролюючого органу інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на час прийняття оскаржуваних рішень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Дослідженням вказаних обставин встановлено, що дійсно, враховуючи дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та дату направлення контролюючому органу Листа органу Держгеокадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, можливо стверджувати про те, що на час прийняття спірних рішень у відповідача не було інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка б була надана уповноваженим на те органом.

В той же час, судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнятті виходячи із нормативної грошової оцінки земельних ділянок, інформацію про яку 24.04.2019 контролюючому органу надано Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради.

Хоча інформацію про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яку надано Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, враховуючи положення абз.1 п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, не можливо визнати підставою для нарахування податкових зобов`язань, але у спірному випадку така інформація у повній мірі відповідала нормативній грошовій оцінці, яка зазначена у Листі Держгеокадастру від 19.05.2019.

Але скасування спірних рішень відповідача, які є правильними за формою та змістом, лише з підстав того, що вони прийняті на підставі інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка у повній мірі відповідала даним Держгеокадастру (що підтверджується Листом органу Держгеокадастру від 19.05.2019 направленого на адресу відповідача), але надійшла до контролюючого органу від органу місцевого самоврядування, а не від органу державного земельного кадастру, суд апеляційної інстанції вважає надмірним формалізмом.

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування податкових повідомлень-рішень відповідача, в оскаржуваній позивачем частині.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням принципу стабільності податкового законодавства, оскільки контролюючим органом застосовано рішення органів місцевого самоврядування щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які, враховуючи час їх прийняття, не могли бути застосовані у звітних періодах, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що такі обставини не були визначені позивачкою як підстави поданого позову, таким обставинам судом першої інстанції оцінка не надавалася, а у відповідності до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не надається оцінка аргументам позивачки щодо порушення відповідачем принципу стабільності податкового законодавства.

Отже, дослідивши обставини справи, аргументи позивачки, з якими вона пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення, в оскарженій частині, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №160/10944/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 02.09.2021

Повне судове рішення складено 03.09.2021

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк