Справа № 149/669/21
Суддя: Павлюк О. О.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/669/21
Провадження №2-а/149/10/21
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.08.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Зоріна О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Городівського А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюка Павла Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницкої області з позовом до сержанта поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюка Павла Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою серії БАБ № 952705 від 19.03.2021 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Проте позивач не погоджується з вказаною постановою, оскільки вважає, що при її винесенні були допущені порушення вимог чинного законодавства, рішення суб`єкта владних повноважень ухвалено без достатніх підстав і підлягає скасуванню. Враховуючи викладені обставини позивач просить скасувати оскаржувану постанову серії БАБ № 952705 від 19.03.2021, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 29.03.2021 у даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

08.04.2021 від сержанта поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюка П. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, вважаючи прийняте рішення (постанову) правомірним. Зазначає, що 19.03.2021 року під час несення служби ним було зупинено автомобіль ГАЗ 24 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який при зміні напрямку руху не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку. ОСОБА_1 було повідомлено про причини зупинки та згідно з п. 2.4 ПДР запропоновано надати для перевірки документи, визначені в п. 2.1 ПДР, на що він погодився і надав посвідчення водія, документ про реєстрацію т/з та поліс ОСЦПВ. Під час перевірки відомостей в базі даних було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року був позбавлений права керування транспортними засобами. Відповідачем було роз`яснено ОСОБА_1 його права і за відсутності інших клопотань винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

13.05.2021 у справі проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач, його представник в ході судового розгляду підтримували вимоги позовної заяви, просили адміністративний позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні 12.08.2021 року проти задоволення позову заперечив, посилаючись на доводи, викладені у письмовому відзиві та докази, надані до нього. Згідно з поданою заявою просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Зі змісту оскаржуваної постанови (а.с. 7) вбачається, що 19.03.2021 в м. Хмільник по вул. Василя Порика ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ 24 д.н.з. НОМЕР_1 без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування Хмільницьким міськрайонним судом від 13.09.2019 року, № постанови 7783 на 1 рік, чим порушив п. 2.1.а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. За вчинене ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Копію постанови позивачем отримано (графа 9 постанови), права за статтею 268 КУпАП роз`яснено, про що у графі 8 постанови позивач вчинив власноручний підпис.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім вказаних даних, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч. 3 ст. 283 КУпАП).

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Суд зазначає, що факт порушення має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі №686/11314/17.

Згідно п. 1 та п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інстукція №1395), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема статтею 126, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 9 Інстукції № 1395 визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

До відзиву на позов відповідачем додано відеозапис (а.с. 23), досліджений в судовому засіданні. За змістом ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач в судовому засіданні обгрунтовав правомірність оскаржуваної постанови тим, що на доданому відеозаписі зафіксовані обставини, за яких і було розглянуто справу і винесено оскаржувану постанову.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Зазначене кореспондується із приписами ст. 251 КУпАП, якими визначено засоби доказування у справі про адміністративне правопорушення (в тому числі показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозаписи, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху).

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить інформації про технічний засіб, яким здійснювався фото або відеозапис. У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що приписи ч. 3 ст. 283 КУпАП не поширюються на на оскаржувану постанову, оскільки за змістом п. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, є зокрема і правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП. Викладене відповідачем у відзиві тлумачення змісту ст. 283 КУпАП суд вважає помилковим.

Водночас, суд відхиляє і посилання позивача на виключення відеозапису, доданого до відзиву, із числа доказів на підставі ч. 3 ст. 180 КАС України. Відповідно до ч. 3 ст. 180 КАС України якщо доданий до справи або наданий суду учасником справи для ознайомлення документ або інший доказ викликає обґрунтований сумнів у його достовірності, учасник справи може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи. В ході дослідження відеозапису в судовому засіданні сторони не заперечували, що на ньому зафіксовані події, які відбувалися саме в ході прийняття оскаржуваної постанови 19.03.2021.

Крім того, відсутність на відеозаписі електронного цифрового підпису не свідчить про недостовірність наданого доказу. Так, за змістом ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Приписи ст. 251 КУпАП не містять спеціальних вимог щодо посвідчення електронних доказів електронним підписом при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, обов`язок посвідчення електронного доказу цифровим підписом поширюється на випадки надання його копії. Однак у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Головною особливістю електронного документа є відсутність прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

З огляду на те, що сторонами не заперечувалися фактичні обставини, зафіксовані на відеозаписі, в цілому вони узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом, наданий відповідачем відеозапис не викликає обґрунтованого сумніву у його достовірності, тому не підлягає виключенню з числа доказів на підставі ч. 3 ст. 180 КАС України.

В ході судового розгляду встановлено, а сторонами не заперечувалося, що постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 16.10.2019 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Згідно з постановою від 30.03.2021 року (а.с. 48) було закінчено виконавче провадження з виконання постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року у зв`язку з стягненням з боржника штрафу в повному розмірі.

19.03.2021 в м. Хмільник по вул. Василя Порика ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ 24 д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, а позивач не заперечував, що про факт позбавлення права керування т/з ОСОБА_1 на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду відповідачу стало відомо при перевірці відомостей щодо ОСОБА_1 в електронній базі даних. В ході судового розгляду позивач та його представник обгрунтовували позовні вимоги і тим, що станом на 19.03.2021 року (дату винесення оскаржуваної постанови) рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року було фактично виконано, термін позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами сплив, тому оскаржувана постанова була винесена посадовою особою органу поліції безпідставно і необгрунтовано, а належних доказів, які б давали підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, у відповідача не було.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд керується тим, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до п. 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП і передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Порядок видачі посвідчень водія та позбавлення права на керування транспортними засобами врегульовано Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511). Згідно з п. 20 вказаного положення, позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Пунктом 12 розділу ХІІ Інстукції № 1395 передбачено, що у разі надходження постанови суду про позбавлення водія права керування транспортним засобом, якщо посвідчення водія не вилучено, уповноважена особа відповідного підрозділу поліції у триденний строк надсилає за місцем проживання (перебування) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлення про позбавлення права керування, у якому зазначає реквізити винесеної судом постанови, а також інформацію про необхідність прибуття до підрозділу поліції у визначений строк для здавання посвідчення водія. Якщо водій, посвідчення якого підлягає вилученню, не з`являється протягом місячного строку, дані про серію та номер посвідчення водія вносяться уповноваженою особою підрозділу поліції до автоматизованого обліку.

Судом за клопотанням представника позивача було витребувано в Хмільникому РВП ГУНП у Вінницькій області відомості щодо направлення засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 вимоги з`явитися до органу поліції для здачі посвідчення водія на виконання постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року. Листом від 25.08.2021 року № 12492/222/01-21 (а.с. 88) надано відповідь про те, що відповідний лист було надіслано йому 08.11.2019 за вих. №11994/222/01-19, про що в журналі обліку вихідних документів Хмільницького ВП №3593 від 20.09.2019 року зроблено відповідний запис (а.с. 89).

Згідно зі статтею 321 КУпАП (в редакції, чинній на час виконання судового рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами) водії транспортних засобів вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені в неї документи. Вилучене посвідчення водія транспортного засобу повертається особі, яку було позбавлено права керування транспортними засобами, після успішного складання нею у відповідному підрозділі Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, іспитів для отримання права керування.

В ході судового розгляду позивачем не заперечувалося, що посвідчення водія після набрання законної сили постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2019 року він не здавав, позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з метою отримання права керування транспортним засобом після його позбавлення не проходив, однак вважав, що після спливу строку позбавлення права керування транспортними засобами (1 рік) мав таке право, тому і пред`явив посвідчення водія на вимогу працівника поліції 19.03.2021. Вказана обставина підтверджується також відзивом на позов, в якому відповідач підтверджує надання ОСОБА_1 посвідчення водія на його вимогу.

За таких обставин суд вважає, що посилання відповідача в оскаржуваній постанові на порушення п. 2.1.а ПДР (відсутність у водія при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії) є обгрунтованим, оскільки надане для перевірки посвідчення не посвідчувало спеціальний статус ОСОБА_1 у частині підтвердження його права на керування транспортними засобами.

Разом з тим, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

В ході судового розгляду встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення була наявна інформація в інформаційній базі даних поліції про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом. Представник позивача при цьому посилався на недостатність доказів для ухвалення рішення про притягнення позивача до відповідальності, та як наслідок, передчасність ухвалення оскаржуваного рішення.

Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (система ІПНП) - це сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС і призначена для надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС; здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом. В інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством (Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.08.2017 № 676).

Наряди поліції забезпечуються планшетними пристроями з програмним забезпеченням, за допомогою якого здійснюється інформаційна взаємодія з інформаційними ресурсами системи ІПНП (п. 6 розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.04.2020 року № 357).

Суд вважає, що за встановлених обставин справи у сержанта поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюка П. В. при прийнятті оскаржуваного рішення були достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 є особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом. Відповідачем було дотримано порядку, визначеного ст. 280 КУпАП, роз`яснено позивачу його права, стягнення накладено в межах санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Посилання представника позивача на передчасність ухвалення рішення на місці зупинки транспортного засобу суд відхиляє, оскільки частиною 1 статті 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Будь-яких інших додаткових вимог, в тому числі щодо відкладення розгляду справи, перенесення місця її розгляду за відсутності відповідних клопотань особи чинне законодавство не містить.

Згідно зі статтею 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема передбачених частиною 4 статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Разом з тим, аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. При цьому норми чинного КАС України не передбачають право суду самостійно визначати склад осіб, які беруть участь у справі, в тому числі за власної ініціативи залучати співвідповідача або здійснювати заміну неналежного відповідача. У постанові від 27.02.2020 у справі №759/13033/14-а (2а/759/391/14) КАС ВС вказав на те, що суд не може відмовляти у задоволенні позову з підстав неналежності відповідача, не обговоривши попередньо це питання зі сторонами.

В підготовчому судовому засіданні судом неодноразово ставилося на розгляд позивача і його адвоката Городівського А. А. питання щодо складу осіб, які беруть участь у справі, вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача. Жодних клопотань з цього приводу учасниками не заявлялося. Так само будь-яких клопотань про заміну сторони чи залучення співвідповідача не надходило від відповідача.

За змісто ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні (Постанова КАС ВС від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17, адміністративне провадження № К/9901/50685/18).

Відтак суд дійшов висновку, що посадова особа (сержант поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюка П. В.) не може виступати самостійним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає, що оскаржуване рішення (постанова серії БАБ № 952705 від 19.03.2021) відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, і його правомірність підтверджена в ході судового розгляду.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства (ст. 242 КАС України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати (ст. 244 КАС України). При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За приписами частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Залишити позовну заяву без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: сержант поліції СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Гоменюк Павло Володимирович, м. Хмільник Вінницької області, вул. Небесної Сотні, 47, 22000.

Повне судове рішення складено 02.09.2021

Суддя Павлюк О. О.