Справа № 640/4263/21
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Київ № 640/4263/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача пов`язану з відмовою в нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення прокурора, з 03.04.2018 по 31.03.2020, в порядку та в розмірах передбачених частинами 2, 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати;

зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача з 03.04.2018 по 31.03.2020, в порядку та в розмірах передбачених частинами 2, 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням невиплаченого окладу у розмірі 442 959 гривень як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати та з урахуванням положень: пункту 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, пункту 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №414, Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до даного Додатку).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що діями держави Україна порушено право власності позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої частинами 2, 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 справу прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - третя особа 1) та Офіс Генерального прокурора (далі - третя особа 2).

Відповідачем надано відзив на позов, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 не може застосовуватись до правовідносин, що виникли до прийняття такого рішення, у зв`язку із чим відповідач вказав на відсутність правових підстав для перерахунку та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом міністрів України.

Третя особа 1 в письмових поясненнях вказала про відсутність порушеного права позивача зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Третя особа 2 надала письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в яких вказала про правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплату позивачу заробітної плати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та оплати праці працівників органів прокуратури».

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 03.04.2018 №23 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 22.11.2019 №133 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

30.12.2020 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону із запитом на отримання публічної інформації щодо розміру грошового забезпечення, отриманого ним за період з квітня 2018 року по березень 2020, а також нормативно-правового обґрунтування такого розміру.

Листом від 04.01.2021 №33-1вих 21 позивачу надано запитувані довідки, а також повідомлено про те, що оплата праці працівників (військовослужбовців) військових прокуратур гарнізонів у зазначений період здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та оплати праці працівників органів прокуратури».

05.01.2021 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону із заявою, у якій з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 просив перерахувати розмір його грошового забезпечення за період з 03.04.2018 по 31.03.2020 згідно зі статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 21.01.2021 №21-10вих-21 позивача повідомлено про те, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ днем початку роботи окружних прокуратур (прирівняних до них) визначається рішеннями Генерального прокурора. На сьогоднішній день такого рішення не прийнято.

У зв`язку з цим оплата праці працівників (військовослужбовців) військових прокуратур гарнізонів здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та оплати праці працівників органів прокуратури», і підстав для перерахунку грошового забезпечення в порядку та розмірах, передбачених частинами 2, 3, 5 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не вбачається.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо перерахунку його грошового забезпечення протиправною, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Прокуратуру в Україні очолює Генеральний прокурор, якого призначає на посаду та звільняє з посади за згодою Верховної Ради України Президент України.

З 15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який, зокрема, у статті 81 визначив заробітну плату прокурора, яка згідно з частиною 1 вказаної статті регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 26, яким встановлене відмінне від спеціального нормативного регулювання заробітної плати прокурора, закріпленого частиною першою статті 81 Закону, за якою заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено вище, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, з 25.09.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, згідно з пунктом 21 розділу І якого внесено зміни до статті 81 Закону №1697-VІІ.

Також згідно з пунктами 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений підпунктом 4 пункту 21 цього розділу.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

В даному випадку згідно з наказом Офісу Генерального прокурора від 05.02.2020 №66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» перейменовано юридичну особу «Військова прокуратура Центрального регіону України у «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку їх роботи визначено 11.09.2020.

Таким чином, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону почала роботу 11.09.2020, і відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до вказаної дати оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Станом на час розгляду справи Закон №113-ІХ є чинним, не визнавався неконституційним, і підстави для незастосування його положень відсутні.

Відповідно, оплата праці до початку роботи окружних прокуратур визначалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою є постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та оплати праці працівників органів прокуратури», про що повідомлено позивача листами від 04.01.2021 №33-1вих-21 та від 21.01.2021 №21-10вих-21.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що розмір грошового забезпечення позивача до 11.09.2020 визначався з врахуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, і висновки рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на застосування положень Закону №113-ІХ не впливають, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Натомість, позивачем не доведено та не надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко