Справа № 600/1536/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1536/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Миронець Н.Я., представника позивача Каменецької Х.Д., представника відповідача Смутняка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 24 лютого 2021 року № 47-к «Про звільнення. ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області поновити ОСОБА_1 з 02 березня 2021 року на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2021 року по день, коли буде прийнято рішення по даній справі.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу позивач зазначав про те, що звільненню його з державної служби передувало незаконне переведення на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_2 . Позивач посилався на те, що подана ним заява від 10 липня 2019 року про переведення його з посади головного спеціаліста відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_2 до фактичного її виходу на роботу, а також заява останньої від 16 лютого 2021 року про допущення її до роботи на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на умовах повного робочого дня з 03 березня 2021 року, не зареєстровані в Головному управлінні Держгеокадастру в Чернівецькій області у відповідності до Інструкції з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 03 серпня 2018 року №123, що дає підстави вважати їх неподаними у встановленому законом порядку.

Також позивач звертав увагу на те, що його не було письмово повідомлено про зміну істотних умов державної служби в межах строку, визначеного частиною четвертою статті 43 Закону України «Про державну службу».

Вказував, що згідно записів трудової книжки позивач має підстави стверджувати про безстроковість призначення його на посаду державної служби. Водночас, заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( ОСОБА_2 ), за яким зберігається посада державної служби, відбулося з порушенням частини другої статті 34 Закону України «Про державну службу», якою визначено, що заміщення посади державної служби на період відсутності державного службовця, за яким відповідно до Закону України «Про державну службу» зберігається посада державної служби, здійснюється виключно на підставі строкового призначення на посаду. Проте позивач наголосив на тому, що між ним та відповідачем не укладалося строкових трудових договорів або контрактів, тобто його не було призначено на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, у зв`язку з чим відповідач у подальшому не мав правових підстав для звільнення позивача з державної служби на підставі частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу».

Разом з цим позивачем зазначено, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про переведення його на вакантну посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, у чому йому було відмовлено. Вказане, на його думку, також є протиправним, оскільки згідно інформації про наявні вакантні посади в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області станом на 01 лютого 2021 року та на 24 лютого 2021 року у відділі у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області було 3 вакантні посади головного спеціаліста, кваліфікаційним вимогам яких позивач відповідав, так як до цього займав рівнозначні посади. Крім цього, відмова відповідача у переведенні його на одну із трьох вакантних посад не містить жодного передбаченого законом обґрунтування, що у свою чергу суперечить вимогам частини першої статті 22 Кодексу законів про працю України.

Крім цього, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу, позивач звертав увагу на те, що його не було офіційно повідомлено у встановлені законодавством строки про майбутнє звільнення та не ознайомлено із самим наказом про звільнення, що вказує на порушення відповідачем процедури звільнення позивача з державної служби.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а тому його необхідно поновити на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області із виплатою йому на підставі частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення (02 березня 2021 року) по дату прийняття рішення суду у вказаній справі в сумі, обчисленій у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки не зазначення в наказі про переведення позивача на іншу рівнозначну посаду державної служби конкретної дати, до якої він перебуватиме на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області, не свідчить про безстроковість такого переведення. В даному випадку строком закінчення перебування позивача на займаній ним посаді є настання юридичного факту (певної події), а саме повернення на роботу основного працівника ( ОСОБА_2 ) з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що є безумовною та достатньою підставою для звільнення працівника, який виконував роботу на час відсутності основного працівника, яким у спірних відносинах є позивач. Водночас ні Кодексом законів про працю України, ні жодними іншими нормативно-правовими актами не передбачено того, що роботодавець зобов`язаний попереджати працівника про майбутнє звільнення у зв`язку із закінчення строку трудових відносин (трудового договору), а також працевлаштувати такого працівника на іншій посаді у разі виходу на роботу основного працівника. В обґрунтування наведеного відповідач, серед іншого, посилався на правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Крім цього, відповідач звертав увагу на те, що питання законності видання Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області у 2019 році наказу про переведення позивача на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області не є предметом даного спору, і відповідно, не відноситься до предмету доказування, оскільки позивач у позові не просив суд визнати таке переведення протиправним та скасувати його.

Факт виходу на роботу ОСОБА_2 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не знаходиться в прямій залежності від оскаржуваного позивачем наказу, а також не стосується жодних прав та обов`язків останнього. Наголошено на тому, що ОСОБА_2 не зверталася до суду з позовом про скасування наказу, яким її поновлено на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецької області, а позивачем у свою чергу не надано доказів протиправності такого наказу.

При цьому, наявність на заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 резолюцій керівника «До наказу» та видання на підставі таких заяв відповідних наказів підтверджує факт дотримання визначеної законом процедури подання державним службовцем звернення до керівника державного органу.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає оскаржуваний наказ обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства. Натомість доводи позивача є безпідставними.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказував про безпідставність посилань відповідача на правові висновки Верховного Суду, оскільки такі не є тотожні обставинам даної справи з огляду на відмінність у характерах спірних відносин та предметах доказування. Стосовно наданих відповідачем копій заяв ОСОБА_1 від 10 липня 2019 року та ОСОБА_2 від 16 лютого 2021 року позивач зауважив, що в таких відсутні реєстраційні номери вхідної кореспонденції, що виключає можливість установлення факту реєстрації таких заяв у Головному управлінні Держгеокадастру в Чернівецькій області. Крім цього, в заявах відсутня дата резолюції керівника. Позивач вважає, що у поданому до суду відзиві відповідач жодним чином не довів обставин, наведених в обґрунтування своєї позиції, а також не спростував доводів позову. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 27 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті дану справу.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, вказавши доводи відзиву на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив державну службу в Головному управлінні Держгеокадастру в Чернівецькій області.

Так, на виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі №824/222/17-а, залишеної без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 13 березня 2018 року, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 09 лютого 2018 року №42-к ОСОБА_1 поновлено на роботі з 15 березня 2017 року на посаді головного спеціаліста відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно із записами трудової книжки позивача йому 01 травня 2019 року присвоєно 8 (восьмий) ранг державного службовця в межах категорії посад «В» державної служби.

10 липня 2019 року позивач звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявою про переведення його з посади головного спеціаліста відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_2 до фактичного її виходу на роботу.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 15 липня 2019 року №188-к ОСОБА_1 переведено з 15 липня 2019 року з посади головного спеціаліста відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, за його згодою, на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_2 .

Зазначене також підтверджується відповідним записом трудової книжки позивача.

16 лютого 2021 року головним спеціалістом відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Руснак М.В. подано Голові Комісії з ліквідації, начальнику Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області заяву про допущення її до роботи на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на умовах повного робочого дня з 03 березня 2021 року.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 лютого 2021 року №35-к поновлено ОСОБА_2 на роботі з 03 березня 2021 року на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у зв`язку з виходом із відпустки по догляду за дитиною, на умовах повного робочого дня тривалістю 8 годин.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Комісії з ліквідації, начальника Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявою про переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі на постійній основі.

Як вбачається з інформації про наявні вакантні посади в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області станом на 01 лютого 2021 року та на 24 лютого 2021 року, станом на вказані дати у відділі у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області були вакантними три посади головного спеціаліста.

24 лютого 2021 року на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17 листопада 106 року №308 та відповідно до частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області видано наказ №47-к, яким звільнено з 02 березня 2021 року ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у зв`язку з виходом на службу основного працівника.

Пунктом 4 зазначеного наказом зобов`язано Управління персоналом забезпечити своєчасне вручення трудової книжки ОСОБА_1

02 березня 2021 року уповноваженими особами Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (начальником Управління персоналом, начальником Юридичного управління, начальником відділу роботи з персоналом територіальних структурних підрозділів управління персоналом) складено акт про те, що головний спеціаліст відділу у Кіцманському районі Савчук Д.Д. не з`явився до Управління персоналом 02 березня 2021 року, який є останнім його робочим днем, для належного документального оформлення завершення трудових відносин з Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області та отриманням трудової книжки. Причини своєї відсутності не повідомив та на телефонні дзвінки не відповідав.

02 березня 2021 року начальником Управління персоналом Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надано начальнику Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області зазначений акт разом із доповідною запискою.

За таких обставин, не погоджуючись із звільненням з посади державної служби, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII у редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно приписів статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII.

Відповідно до частини першої названої статті державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Отже, однією з правових підстав для припинення державної служби є закінчення строку призначення на посаду державної служби згідно статті 85 Закону №889-VIII.

Так, абзацом першим частини першої статті 85 Закону №889-VIII визначено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Відповідно до частини другої статті 85 Закону №889-VIII державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Крім цього, суд звертає увагу на загальні норми законодавства про працю. Зокрема, частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За правилами пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Таки чином, з аналізу наведених норм вбачається, що закінчення строку призначення особи на посаду державної служби є самостійною й достатньою підставою для звільнення такої особи із займаної посади. Тобто, у тих випадках, коли має місце строкове призначення особи на посаду державної служби до настання певного факту, наприклад, на час відпустки державного службовця (працівника) по вагітності і пологах, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (декретна відпустка) тощо, таке призначення вважається строковим (укладення строкового трудового договору). Тому настання обумовленого факту (зокрема, закінчення декретної відпустки й вихід такої особи на посаду державної служби) є підставою для припинення державної служби (припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений).

Водночас Закон №889-VIII встановлює для тимчасово відсутнього державного службовця обов`язок письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

При цьому ні Закон №889-VIII, ні Кодекс законів про працю України не встановлює обов`язку для керівника державної служби/суб`єкта призначення (власника або уповноваженого ним органу) попереджати державного службовця (працівника) про майбутнє звільнення у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби (закінченням строку договору).

Указані судом висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду щодо застосування наведених норм права, що викладено у постанові від 17 березня 2020 року у справі №813/1697/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивач на підставі своєї заяви від 10 липня 2019 року займав посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на період декретної відпустки основного працівника, тобто за власною згодою був призначений на вказану посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, то, на переконання суду, у зв`язку із виходом на службу такого тимчасово відсутнього державного службовця ОСОБА_1 був законно звільнений із займаної посади відповідно до частини другої статті 85 Закону №889-VIII - у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби.

При цьому, як свідчать матеріали справи, заява про допущення до роботи на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на умовах повного робочого дня з 03 березня 2021 року була подана Голові Комісії з ліквідації, начальнику Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області ОСОБА_3 - ОСОБА_2 16 лютого 2021 року. А наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 лютого 2021 року №35-к поновлено ОСОБА_2 на роботі з 03 березня 2021 року на посаді головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у зв`язку з виходом із відпустки по догляду за дитиною, на умовах повного робочого дня тривалістю 8 годин.

Отже, тимчасово відсутній державний службовець виконав свій обов`язок щодо письмового повідомлення керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу, що правомірно було враховано відповідачем при вирішенні питання звільнення позивача з посади державної служби відповідно до вимог частини другої статті 85 Закону №889-VIII.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність оскаржуваного наказу і, як наслідок, про безпідставність заявлених позовних вимог.

Поряд з цим доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, про наявність грубих порушень норм Закону №889-VIII при переведенні його на посаду головного спеціаліста відділу у Кіцманському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, суд не бере до уваги й такі оцінці не підлягають, оскільки наказ «Про переведення ОСОБА_1 » від 15 липня 2019 року №188-к не є предметом даного позову. До того ж, вказана посада є рівнозначною тій, яку позивач займав до переведення, й таке переведення відбулось на підставі заяви позивача від 10 липня 2019 року, що визнавалось сторонами даної справи. Тобто, позивач усвідомлював те, що у разі виходу на роботу основного працівника ОСОБА_2 , він буде звільнений з роботи у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби.

Стосовно доводів позивача про те, що його не було письмово повідомлено про зміну істотних умов державної служби в межах встановленого законом строку та про те, що відповідач не запропонував йому наявні вакантні посади державної служби, то такі є безпідставними, оскільки ні Закон №889-VIII, ні Кодекс законів про працю України не встановлює для керівника державної служби та/або суб`єкта призначення (власника або уповноваженого ним органу) таких обов`язків при вирішенні питання звільнення за частиною другою статті 85 Закону №889-VIII.

Крім того, бездіяльність, дії, рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо не пропонування ОСОБА_1 наявних вакантних посад державної служби (що у спірних правовідносинах є правом, а не обов`язком роботодавця), в тому числі і на його заяву від 18 лютого 2021 року, не є предметом даного позову.

Відносно тверджень позивача про порушення правил документообігу в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області в частині безпідставної не реєстрації відповідачем поданої ним заяви від 10 липня 2019 року та заяви ОСОБА_2 від 16 лютого 2021 року, то такі є безпідставними, оскільки, по-перше, такі дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень не оскаржуються у цьому позові, а, по-друге, жодним чином не впливають на процедуру звільнення державного службовця за частиною другою статті 85 Закону №889-VIII. При цьому в ході судового розгляду справи позивачем не заперечувався й визнавався як факт подання ним заяви від 10 липня 2019 року, на підставі якої відповідачем в подальшому було прийнято наказ «Про переведення Савчука» від 15 липня 2019 року №188-к, так і факт подання ОСОБА_2 заяви від 16 лютого 2021 року, на підставі якої останню з 03 березня 2021 року поновлено на роботі наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 лютого 2021 року №35-к, і слугувало звільненню позивача із займаної посади з 02 березня 2021 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 24 лютого 2021 року №47-к.

Крім цього, як вбачається зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 11 червня 2021 року №9-24-0.7-2476/2-21, наказом від 09 вересня 2019 року №317-ОД затверджено Інструкцію з діловодства Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Згідно пунктів 208-226 вказаної Інструкції визначено порядок реєстрації вхідних і вихідних документів. Водночас, на виконання окремих пунктів Інструкції видано наказ від 04 жовтня 2019 року №359-ОД «Про питання організації діловодства Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області». Зокрема, згідно Додатку №1 до вказаного наказу визначено Формування картотек в системі «Автоматизована система управління документами «ДОК ПРОФ 3». З огляду на зміст вказаних наказів, беручи до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №375 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950 і від 17 січня 2018 року №55», Головне управління як орган державної влади, користуючись у своїй діяльності електронною системою документообігу, яка не передбачає створення окремої папки із внутрішніми заявами працівників, не зобов`язане реєструвати такого роду документи.

Твердження у позові про не ознайомлення ОСОБА_1 у встановлені законодавством строки із наказом про звільнення від 24 лютого 2021 року №47-к суд також оцінює критично, адже зазначене жодним чином не стосується процедури його прийняття та перевірки законності припинення позивачем державної служби. Водночас суд звертає увагу на наявність у матеріалах справи доповідної записки та акту від 02 березня 2021 року про те, що головний спеціаліст відділу у Кіцманському районі Савчук Д.Д. не з`явився до Управління персоналом 02 березня 2021 року, який є останнім його робочим днем, для належного документального оформлення завершення трудових відносин з Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області та отриманням трудової книжки. Причини своєї відсутності не повідомив та на телефонні дзвінки не відповідав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним звільнення позивача з посади державної служби. При прийнятті оскаржуваного у цій справі рішення суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваного звільнення з публічної служби. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2021 року.

Повне найменування учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці).

Суддя О.П. Лелюк