Справа № 200/10174/21
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 вересня 2021 р. Справа №200/10174/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Куденков К.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення коштів -

УСТАНОВИВ:

9 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати разової грошової допомоги за 2017, 2018 і 2019 роки до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій; - зобов`язати нарахувати і виплатити разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 6235,00 грн за 2017 рік, 5600,00 грн за 2018 рік і 6190,00 грн за 2019 рік. Усього зобов`язати нарахувати та виплатити за 2017, 2018 та 2019 роки грошову допомогу до 5 травня в розмірі 18025,00 грн; - стягнути разову грошову допомогу до 5 травня за 2017, 2018 і 2019 роки у розмірі 18025,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на невиплату в повному розмірі грошової допомоги до 5 травня за 2017, 2018 і 2019 роки.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення коштів. Позивачу надано десятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом подання до Донецького окружного адміністративного суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

У вказані ухвалі суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Позивач подала заяву від 31.08.2021 про поновлення строку, якою просить поновити їй строк для звернення з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

У вказаному клопотанні позивач зазначила, що з 2015 року та по теперішній час вона перебуває в зоні ООС (раніше зоні АТО), виконує свої обов`язки перед Батьківщиною, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. У зв`язку з нестабільною ситуацією щодо бойових дій на Донбасі та із карантином, вона постійно знаходиться в напруженому та посиленому графіку несення служби, який позбавляє її особистого життя та часу на вирішення інших питань або проблем не пов`язаних з несенням служби. Тому про невідповідність розміру суми щорічної разової грошової допомоги, що виплачується до 5 травня учасникам бойових дій, вона випадково дізналася лише в лютому 2021 року.

Також позивач посилається на листування з відповідачем і на автоматичне продовження строку звернення до адміністративного суду під час дії карантину.

Приписами ч.ч. 1, 2 і 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Позивач звернулася з цим позовом (від 09.08.2021) до суду 10 серпня 2021 року, що підтверджується відповідним поштовим конвертом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що особи, які не отримали грошової допомоги, зокрема ті, що набули згідно із статтями 6, 7, 9, 10 і 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відповідний статус до 5 травня 2017 р. включно, мають право звернутися за нею до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації та отримати її до 30 вересня 2017 року.

30 вересня 2017 року - установлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2017 року.

Отже, позивач мала право звернутися з цим позовом до суду до 30.03.2018 включно.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 170 від 14.03.2018 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що особи, які не отримали грошової допомоги, зокрема ті, що набули згідно із статтями 6, 7, 9, 10 і 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відповідний статус до 5 травня 2018 р. включно, мають право звернутися за нею до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації та отримати її до 30 вересня 2018 року.

30 вересня 2018 року - установлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2018 року.

Отже, позивач мала право звернутися з цим позовом до суду до 30.03.2019 включно.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 20.03.2019 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що особи, які не отримали грошової допомоги, зокрема ті, що набули згідно із статтями 6, 7, 9, 10 і 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відповідний статус до 5 травня 2019 р. включно, мають право звернутися за нею до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації та отримати її до 30 вересня 2019 року.

30 вересня 2019 року - установлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2019 року.

Отже, позивач мала право звернутися з цим позовом до суду до 30.03.2020 включно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.02.2018 справа № 607/7919/17.

До позовної заяви додана копія листа Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 25.02.2021 № 56.8-11537/ККЦ на звернення від 22.02.2021 № 142274, яким позивача повідомлено про те, що дані про виплату разової грошової допомоги за 2017 рік в департаменті відсутні. У травні 2018 року департаментом були перераховані кошти на спеціальний рахунок Головного управління Національної поліції в Донецькій області для подальшого зарахування на її особистий рахунок. Також зазначено, що 11.04.2019 департаментом були перераховані кошти на спеціальний рахунок Головного управління Національної поліції в Донецькій області для подальшого зарахування на її особистий рахунок.

Також листом Управління соціального захисті населення Центрального району від 22.02.2021 № 56.8-11794/ККЦ позивача повідомлено про те, що за 2017 рік щорічна разова грошова допомога до 5 травня не призначалася і не виплачувалася.

Суд зазначає, що в цьому випадку законом визначено початок перебігу строку звернення до адміністративного суду з позовом щодо допомоги до 5 травня з конкретною календарною датою, а не з отриманням рішення суб`єкта владних повноважень щодо відмови у перерахунку і виплаті недоплаченої суми допомоги. Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону.

Отже, звернення позивача до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради або до Управління соціального захисті населення Центрального району із заявою про виплату щорічної допомоги до 5 травня за 2017, 2018 і 2019 рік у повному розмірі в межах спірних правовідносин не є обов`язковим, не передбачено вказаним Законом і не може вважатися досудовим порядком вирішення спору в розумінні ч. 4 ст. 122 КАС України.

Тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню приписи ч. 4 ст. 122 КАС України.

Зазначене відповідає практиці Першого апеляційного адміністративного суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 26 липня 2021 року у справі № 360/2479/21, від 29 червня 2021 року у справі № 360/2184/21, від 16 червня 2021 року у справі № 360/2008/21, від 21 липня 2021 року у справі № 360/2007/21, від 20 липня 2021 року у справі № 360/2262/21 і від 29 червня 2021 року у справі № 200/4454/21.

Отже, позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Суд зазначає, що посвідчення серія НОМЕР_1 від 12.10.2016 видане позивачу Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

З Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які оприлюднені на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, судом установлено, що позивач працює в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (декларації за 2020, 2019, 2018 і 2017 роки) на посаді «старший оперуповноважений в ОВС». Військову службу позивач не проходить.

Відповідно до копії свідоцтва від 21.09.2019 серія НОМЕР_2 між позивачем (прізвище до одруження Новікова) і ОСОБА_2 укладено шлюб 21.09.2019.

Також позивачем не надано доказів посиленого графіку несення служби протягом всього часу з моменту виникнення у неї права звернення до суду.

З огляду на викладене, посилання позивача на напружений та посилений графік несення служби і відсутність особистого життя є безпідставним.

Пунктом 3 розділу VI КАС України, у редакції Закону України № 731-IX від 18.06.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Отже, для поновлення строку на підставі зазначеного припису суд має встановити поважність причини його пропуску, а ці причини мають бути зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Посилаючись на впровадження карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, і на продовження строку його дії позивачем не наведене жодних розумних аргументів, які б підтверджували, що внаслідок дії вказаного карантину та відповідних обмежень позивач була позбавлена можливості звернутися до суду або таке звернення було значно ускладнене.

Тому суд, у межах зазначеної позивачем аргументації, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що будь-які обмеженнями, які впроваджені у зв`язку з карантином, вплинули на причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позивач у заяві посилається на п. 3 розділу VI КАС України, у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020, якою було передбачено, що Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Але навіть, якщо брати до уваги продовження процесуального строку відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України у редакції, що діяла з 2 квітня 2020 року, то такий строк був закінчений ще 06.08.2020 (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 826/7786/17).

Верховний Суд України у постанові від 06.12.2016 №21-1532а16 зазначив, що у розумінні цієї статті поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Суд ураховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, Європейський суд з прав людини раніше визначив позовну давність в якості законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після спливу певного періоду з того часу, як правопорушення було скоєне (справа «OAO Neftyanaya kompaniya YUKOS проти Росії», № 14902/04, § 570, рішення від 20 вересня 2011 року).

Суд зазначає, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд зазначає, що в заяві про поновлення строків звернення до суду не зазначено певних обставин, які перешкоджали або ускладнювали позивачу звернення до адміністративного суду, а є лише посилання на загальні обставини щодо напруженого і посиленого графіку несення служби, що позбавляє її особистого життя, які не підтверджуються жодними доказами.

У позовній заяві і доданих до неї документах також не зазначено обставин, які перешкоджали або ускладнювали позивачу звернення до адміністративного суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неповажність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, що зазначені позивачем у відповідній заяві.

Частинами 1 і 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення коштів - разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачеві.

Ухвала складена в повному обсязі 3 вересня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Куденков