Справа № 160/11227/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту патрульної поліції
про стягнення заборгованості, -
08.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року (включно) в розмірі 4956 грн. 00 коп. (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень, 00 коп.);
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 19.05.2016 року до 31.10.2017 року (включно) в розмірі 3375 грн. 17 коп. (три тисячі триста сімдесят п`ять гривень, 17 коп.).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не було виплачено позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року (включно) в розмірі 4956,00 грн. Позивач вважає протиправною не виплату йому доплати за службу в нічний час. Позивачем самостійно проведено розрахунок доплати за службу в нічний час, яка складає за розрахунком позивача 4956,00 грн. Також, позивач вважає, що вказана сума підлягає індексації та стягненню на користь позивача розмірі 3375,17 грн. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
13.07.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
09.08.2021 року від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Відповідно до кошторису Департаменту патрульної поліції було прийнято ряд наказів (№ 134 від 18.02.2016 р. №699 від 21.04.2016 р., №2158 від 03.08.2016 р., №4377 від 25.11.2016 р., № 2688 від 08.06.2017р., №4920 від 05.10.2017р., №5192 від 23.10.2017р.), якими були затверджені граничні розміри грошового забезпечення працівників згідно з займаними посадами, які включають в себе всі складові та види грошового забезпечення поліцейських та схеми посадових окладів установлених постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року за №988, які були виплачені позивачу. Разом з тим, відповідність вищезазначеним наказам ДПП сум виплат грошового забезпечення, які отримував позивач, підтверджується копіями відомостей про грошове забезпечення долучених представником позивача до позовної заяви. Виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у відповідності до вимог чинного законодавства в межах номенклатури посад та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат встановлених відповідним наказом керівника в межах вимог чинного законодавства. Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення, саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Відповідачем вказано, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені. З огляду на вищевказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
06.09.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з 19.05.2016 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та 31.07.2018 року звільнений з органів поліції.
14.05.2021 року позивач через свого представника звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про надання відомостей стосовно грошового забезпечення із зазначенням всіх складових, в тому числі індексації та доплати за службу в нічний час за період проходження служби у Департаменті патрульної поліції.
11.06.2021 року Департаментом патрульної поліції надано відповідь оформлену листом №591аз, 592аз, 593аз, 594аз/111/5/05-2021 відповідно до якої вказано, що ОСОБА_1 здійснено доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 по 31.07.2018 на загальну суму 329,94 грн. в тому числі: за червень 2018 року (48 год) 253,58, за липень 2018 року (16 год) 76,36 грн. Доплату за службу в нічний час за період з лютого по квітень 2018 року здійснено у вересні 2018 року та за січень 2018 року в листопаді 2018 року. В листі вказано, що підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.12.2017 року відсутні.
Відповідно до витягу (згідно з розстановками сил та засобів ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП) кількості відпрацьованих нічних змін ОСОБА_1 за період з 18.02.2016 року по 31.07.2018 року, за час несення служби в ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, позивачем було відпрацьовано 127 нічних змін із наступного розрахунку в погодинній кількості:
2016 рік: липень - 64 години, серпень - 64 години, вересень - 32 години, жовтень - 24 години, листопад - 56 годин, грудень - 32 години.
2017 рік: лютий - 32 години, березень - 56 годин, квітень - 64 години, травень - 64 години, червень - 56 годин, липень - 56 годин, серпень -56 годин, вересень - 32 години, жовтень - 56 годин, листопад - 32 години, грудень - 64 години.
2018 рік: січень - 56 годин, квітень - 48 годин, червень - 48 годин, липень - 24 години.
Позивач вважає протиправною невиплату відповідачем грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року (включно) в розмірі 4956,00 грн., що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення самостійно розрахованої суми.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) визначають Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260.
Відповідно до п. 3 Наказу № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п. 11 Наказу № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Пунктом 11 розділу ІІ Наказу № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 години.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що поліцейські, які несуть службу в нічний час з 22.00 до 06.00 години, мають право на доплату в розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. При цьому час, відведений для відпочинку і харчування не включається в службовий час з 22.00 до 06.00 години.
Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що за період за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року, позивач відпрацював 944 годин нічних змін, що підтверджується матеріалами справи, а саме: витягом (згідно з розстановками сил та засобів ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП) кількості відпрацьованих нічних змін ОСОБА_1 за період з 18.02.2016 року по 31.07.2018 року.
Таким чином, позивач має право на виплату доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року.
Разом з тим, відповідач всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, в період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року доплату за службу в нічний час не здійснював.
При прийнятті рішення суд враховує, що розрахунок суми доплати за службу в нічний час здійснено позивачем самостійно, та вказану суму заявлено до стягнення.
При цьому, суд зазначає, що розрахунок доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року, є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення. Тобто, саме на відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року.
Таким чином, суд вважає передчасними вимоги позивача щодо про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України доплату за службу в нічний час, оскільки стягненню підлягають вже нараховані суми, але не виплачені.
Відповідні суми доплати компетентним на це органом нараховані станом на день прийняття рішення у справі, не були, а тому позов в частині стягнення сум доплати не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст. 19 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати доплати за службу в нічний час позивачу за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року, та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року.
Щодо позовної вимоги про стягнення індексації на доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року до 31.10.2017 року (включно), суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідні суми доплати за службу в нічний час позивачу за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року не нараховані, їх виплата не проведена, а тому права позивача в частині нарахування індексації грошового забезпечення в частині доплати за службу в нічний час, станом на день вирішення судом спору по суті, не порушені.
Нарахування доплати за службу в нічний час не проведено, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана з визнанням права позивача на нарахування та виплату доплати за службу в нічний час.
Отже, заявлені позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував, щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 3статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства Українивизначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До матеріалів справи позивачем додано:
- копію договору про надання правової допомоги від 26.04.2021 року №26/04/2021/210;
- копію акту здачі-приймання наданої правової допомоги №1 від 19.06.2021 року;
- копію ордеру на надання правової допомоги серії ВІ №1048765.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Суду не надано платіжного документу на перерахування суми коштів за надання правової допомоги.
Відповідно до п.6.3 договору від 26.04.2021 року клієнт сплачує/передає на користь адвокатського бюро суму, передбачену п.6.2 договору, у триденний строк з дня отримання грошових коштів, що стягнуті у зв`язку з виконанням цього договору.
З огляду на наведений пункт договору про надання правової допомоги, судом встановлено, що позивач станом на день розгляду справи судом не здійснено оплати послуг адвоката в розмірі 4000 грн., а отже відсутні витрати, які підлягають відшкодуванню судом.
Доказів зворотного суду не надано.
Також, суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягають лише послуги адвоката, пов`язані з розглядом справи.
Послуга складання адвокатського запиту - не є послугою, наданою під час розгляду адміністративної справи, а надана адвокатом в рамках власної оплатної діяльності під час досудового врегулювання спору.
Суду не надано жодного документу, який має посилання на адміністративну справу, в межах якої повинні бути сплачені кошти.
Оскільки документу, який би підтверджував сплату адвокату коштів позивачем суду не надано, у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати доплати за службу в нічний час ОСОБА_1 за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 року по 31.05.2018 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв