Справа № 420/9950/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9950/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача-військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання публічної інформації за запитом, зобов`язання відповідача-військову НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту.

Ухвалою суду від 01.07.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення адміністративного позову позивач у позовній заяві вказав, що 02.04.2021р. позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме, просив надати інформацію:- довідки ф.17, 22 про перебування на квартирному обліку в війковій частині НОМЕР_1 ; - витяг з протоколу (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) щодо виключення заявника з квартирного обліку;- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення заявника з квартирного обліку. Позивач, посилаючись на те, що відповідь на запит позивачу не надана та на положення Закону України «Про публічну інформацію», просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

09.08.2021р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у прохальній частині якого відповідач просить суд відмовити у визнанні протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язати позивача сповістити військову частину НОМЕР_1 про обрання одного із зручних способів отримання інформації. Обґрунтовуючи підстави для відмови позивачу у задоволенні адміністративного позову відповідач зазначив, що позивач не вказав порядок та умови передачі інформації, про що можна дійти висновку, що ОСОБА_1 власноруч забере відомості, так як просить надати, а не надіслати на адресу.

28.08.2021р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказав, що відповідач так і не виконав вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», а доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього ґрунтується на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом про надання публічної інформації, а саме, заявник просив надати наступну інформацію:- довідки ф.17, 22 про перебування на квартирному обліку в військовій частині НОМЕР_1 ; - витяг з протоколу (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) щодо виключення заявника з квартирного обліку;- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення заявника з квартирного обліку (а.с.4-5).

Направлення вказаного запиту від 02.04.2021р. на адресу Військової частини НОМЕР_1 підтверджено копіями опису вкладення від 02.04.2021р. та поштовою накладною від 02.04.2021р. (а.с.6). Згідно інформації про відстеження поштових пересилань ПАТ «Укрпошта» вказаний запит ОСОБА_1 отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 - 06.04.2021р.

Позивач, зазначивши, що не отримував відповідь на запит від 02.04.2021р. звернувся до суду із цим позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI.

Відповідно до ч.1,5 ЗаконуУкраїни «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1)обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2)визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до частини другої ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, діючим законодавством України встановлено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит у визначений Законом строк.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що позивач не зазначив порядок та умови передачі інформації, про що можна дійти висновку, що ОСОБА_1 власноруч забере відомості, так як просить надати, а не надіслати на адресу.

Поряд з цим, у підтвердження підготовки та існування вказаної відповіді (підготовленої інформації) чи направлення її позивачу у строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», а також докази повідомлення позивача про можливість отримання запитуваної інформації особисто у розпорядника, до суду не надано жодних доказів.

При прийнятті рішення суд враховує, що сам факт складання відповіді чи підготовки запитуваної інформації на запит не може вважатися наданням відповіді на запит в розумінні статті 20 Закону №2939-VI. Розпорядник інформації, отримавши запит на інформацію, зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів не лише скласти на нього відповідь, але й направити таку відповідь запитувачу інформації, або здійснити усі необхідні дії щодо повідомлення позивача про можливість отримання відповіді на запит особисто.

Суд зазначає, що відповідно до п.8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно з п.11 Правил поштові відправлення, залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення, поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п.2 Правил розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, абз.3 встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Тобто, належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

При цьому, очікування розпорядника інформації на те, що запитувач власноруч забере відомості не можуть вважатись в даному випадку належним дотриманням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України не доведено належними доказами надання відповіді на запит позивача у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо надання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 02.04.2021р. та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 запитувану інформацію на запит ОСОБА_1 від 02.04.2021р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо надання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 02.04.2021р.

Зобов`язати Військову НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , с.Дачне, Біляївський р-н, Одеська обл.) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) запитувану інформацію на запит ОСОБА_1 від 02.04.2021р.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра