Справа № 500/4562/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4562/21

03 вересня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Осташа А. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання публічної інформації на запит позивача про доступ до публічної інформації від 29.06.2020;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення запиту від 29.06.2021 до Тернопільської міської ради;

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо не надання публічної інформації за запитом від 29.06.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий комітет ради протиправно не розглянувши її запит перенаправив його до Тернопільської міської ради, яка в свою чергу протиправно не надала позивачу запитувану інформацію про наявність на території міста Тернопіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.08.2021 представник відповідачів подав до суду відзив, в якому він вказує, що заперечує проти позовних вимог, оскільки вважає, що позивача проінформовано про відсутність інформації про загальну інвентаризацію земельних ділянок. Також, представник відповідача звертає увагу суду, що позивача повідомлено про те, що з документацією, яка містить інформацію про земельні ділянки у місті Тернополі, передбачені для будівництва і обслуговування жилих будинків він вправі ознайомитися як на офіційному сайті міської ради, так і безпосередньо у приміщенні управління містобудування, архітектури і кадастру. Представник відповідачів також звертає увагу суду, що справа з аналогічним позовом позивача розглядалася у 2020 році Тернопільським окружним адміністративним судом, рішення якого було скасовано Восьмим апеляційним адміністративним судом. При цьому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, про те, що запитувана інформація не містить ознак інформації з публічним доступом. Щодо позовних вимог до Тернопільської міської ради, вважає їх абсурдними та безпідставними, оскільки виконавчий комітет ТМР не направляв запит до Тернопільської міської ради.

З врахуванням наведеного, представник відповідачів просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, встановив наступне.

29 червня 2021 року позивачкою направлено до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради запит на отримання публічної інформації, який містить прохання надати інформацію про наявність на території міста Тернопіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування станом на 29.06.2021 (а.с.4).

Листом 16.07.2021 №15200-Ф Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради позивачці надано відповідь, якою повідомлено, що матеріали затверджених міською радою містобудівних документацій оприлюднені на офіційному веб-сайті Тернопільської міської ради, а тому, запропоновано позивачеві ознайомитися на зазначеному сайті або безпосередньо в приміщенні управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради.

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про інформацію" регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 1 цього Закону визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частина 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" визначає, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Разом із тим, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

За приписами статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З наведеного вбачається, що частина перша статті 22 Закону №2939-VI містить вичерпний перелік випадків, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Встановлено судом, що позивач запитував інформацію щодо наявності на території міста Тернопіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Листом виконавчого комітету Тернопільської міської ради у відповідь на запит позивача повідомлено, що матеріали затверджених міською радою містобудівних документацій оприлюднені на офіційному веб-сайті Тернопільської міської ради, а тому, запропонував позивачеві ознайомитися на зазначеному сайті або безпосередньо в приміщенні управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради.

Аналіз положень статей 1, 3, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

За змістом статті 22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

При цьому під визначенням «загальнодоступні джерела інформації», зокрема розуміються: довідники, адресні книги, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації, в тому числі з використанням мережі Інтернету.

Слід зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" забезпечує два шляхи доступу до інформації: шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації і надання інформації за запитами на інформацію. Тому оприлюднення інформації розпорядником не звільняє його від обов`язку надати публічну інформацію на запит.

Таким чином, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із мережі Інтернету на сторінці розпорядника інформації як із загальнодоступного джерела, колегія суддів вважає неправомірною відмовою в наданні інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20.09.2018 у справі №823/1042/16.

Суд зазначає, що систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до статті 33 якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 203 Земельного кодексу України, облік кількості земель - відображення у відомостях і документах даних, які характеризують кожну земельну ділянку, а також землі за площею та складом земельних угідь, розподіл земель за власниками, землекористувачами.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

При цьому, до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до чинного законодавства України виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Із системного аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що саме вказані органи згідно з їхньою компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 127/13810/17, від 06.02.2020 у справі № 369/8351/16-а, від 27.11.2019 у справі № 127/28475/15-а, від 05.11.2019 у справі № 359/7966/16-а, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Отже, відповідно до чинного законодавства України виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.

Таким чином, саме виконавчий комітет Тернопільської міської ради є розпорядником запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною, згідно з компетенцією відповідача, останній зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності в межах міста Тернополя, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Він також залишається розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Враховуючи викладене, відповідь від 16.07.2021 не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки є неповною, тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на правову позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №500/1663/20, оскільки вона суперечить усталеній правовій позиції Верховного Суду з даного питання (про що згадано вище), вона немає жодного преюдиціального значення та суперечить практиці та правовій позиції того ж Восьмого апеляційного адміністративного суду викладеною у інших справах, а саме - справі №500/1664/20.

Також неправомірними є дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо не надання відповіді на запит у встановлений законом строк.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту.

Як видно з матеріалів справи запит позивачки отриманий виконавчим комітетом ТМР 05.07.2021, а відповідь на нього була надана 16.07.2021 тобто на 7 робочий день.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення запиту від 29.06.2021 до Тернопільської міської ради та визнання протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо не надання публічної інформації за запитом від 29.06.2020 суд вважає безпідставними та необгрунтованими.

По-перше жодного запиту позивача від 29.06.2020 ні виконавчий комітет ні Тернопільська міська рада не розглядала. В даному випадку позивач мабуть допустила помилку в тексті позовної заяви.

По- друге жодних доказів того, що було здійснено перенаправлення запиту ОСОБА_1 позивачем не надано, а судом не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання повної інформації на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 29.06.2021.

3. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 29.06.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04058344);

- Тернопільська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5,м.Тернопіль,Тернопільська область,46001 34334305);

Головуючий суддя Осташ А.В.