Справа № 400/79/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

03 вересня 2021 р.справа № 400/79/20
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1: не прибув,

представника відповідача 2: не прибув,

представника відповідача 3: не прибув,

у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачіввідповідач 1: Миколаївська митниця ДФС, вул. Московська, 57-а, Миколаїв, 54017, відповідач 2: комісія з припинення Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, відповідач 3: Чорноморська митниця Держмитслужби, вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003,

про1) визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 504000/2019/000317/2 від 17.07.19 р.; 2) зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А НО В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Миколаївської митниці ДФС, комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС та Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р.;

- зобов`язати Миколаївську митницю ДФC здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р. декларантом.

Ухвалою від 15 січння2020 р. позовну заяву залишено без руху, а ухвалою від 3 лютого 2020 року - повернуто.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2020 р. ухвалу про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У зв`язку з запровадженням в Миколаївському окружному адміністративному суді обмежувальних заходів щодо проведення відкритих судових засідання, ухвалою суд визначив, що дату судового засідання буде призначено після послаблення в суді протиепідемічних заходів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним для митного оформлення були подані необхідні документи, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості автомобіля. Миколаївська митниця не повідомила, які розбіжності чи ознаки підробки або відсутність яких відомостей стали причиною вимоги про надання додаткових документів. Не зазначено, з яких причин рахунок від 4 липня 2019 р. № 20434 не є платіжним документом. Позивач звертався до продавця з проханням видати додатковий бухгалтерський документ, однак продавець повідомив про відсутність будь-якого іншого документа, окрім рахунку від 4 липня 2019 р. № 20434. Подані позивачем до митної декларації документи дають змогу встановити митну вартість автомобіля, а Миколаївською митницею не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Чорноморська митниця Держмитслужби подала відзив на позов (т. 2 а. с. 67-69), в якому відзначила, що під час митного оформлення ввезеного позивачем автомобіля, АСАУР була згенерована форма контролю за кодами 105-2, 106-2. Для підтвердження митної вартості позивачу запропоновано надати додаткові документи. Позивач повідомив, що додаткові документи у нього відсутні. Посадовою особою митниці було винесено оскаржуване рішення, яким митну вартість товару скориговано з урахуванням раніше визначених митних вартостей. Під час митного оформлення позивачем не надано будь-якого банківського документа щодо здійснення оплати за товар. Також відсутня документальна інформація щодо способу розрахунку (готівка, безготівкова, акредитив тощо).

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

11 липня 2019 р. уповноважена особа позивача подала до Миколаївської митниці ДФС митну декларацію № UA504170/2019/007793 про ввезення на територію України автомобіля марки Ford, модель Transit/Tourneo, 2013 року випуску. Заявлена позивачем митна вартість, визначена за основним методом, склала 5 042,0 євро (т. 1 а. с. 141).

До митної декларації позивач долучив рахунок від 4 липня 2019 р. № 20434 (т. 1 а. с. 143).

Під час митного оформлення, спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою були згенеровані митні процедури у виді витребування документів від декларанта.

Митниця витребувала у позивача: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам; 3) виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості (страхування, транспортних витрат розшифровкою маршруту, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійна та брокерська винагорода); 4) каталоги, прейскуранти виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) бухгалтерську документацію щодо транспортних та страхових витрат; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу.

11 липня 2019 р. декларант надав Митниці відповідь про відсутність інших документів, крім тих, які первинно подавалися з митною декларацією № UA504170/2019/007793.

17 липня 2019 р. Миколаївською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 і одночасно винесено картку відмови у митному оформленні (випуску) товару № UA504170/2019/00382 (т. 1 а. с. 50-53).

В рішенні про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 зазначено, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійна та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю), надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Митна вартість ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів, яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митну вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, зокрема за ціною товару, який ввозився на митну територію України за митними деклараціями від 15 квітня 2019 р. № UA205040/2019/19221 і від 21 червня 2019 р. № UA206010/2019/414691.

Оскаржуваним рішенням збільшено митну вартість товару з 5 042,0 євро до 9 551,0 євро, що призвело до збільшення ПДВ на 41 325,62 грн.

Після прийняття Митницею рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач подав нову електронну митну декларацію від 17 липня 2019 р. № UA504170/2019/007986 (т. 1 а. с. 140).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України. Листом від 4 листопада 2019 р. Державна фіскальна служба України повідомила про відсутність підстав для скасування рішення № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р. (т. 1 а. с. 163-165).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно приписів ч. 1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом, які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Спірні правовідносини виникли з підстав того, що під час митного оформлення позивачем не надано банківського документа щодо здійснення оплати за товар. За позицією Митниці, якщо рахунок сплачено, то необхідно надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Отже, до рахунку від 04.07.2019 року № 20434 позивач мав надати банківські документи щодо оплати.

З метою виконання вимог митного органу позивач звертався до продавця автомобіля з проханням надати додатковий бухгалтерський документ щодо оплати, однак листом від 30 липня 2019 р. йому повідомлено про відсутність інших документів, окрім рахунку від 4 липня 2019 р. № 20434 (т. 1 а. с. 54-57, 162). У зазначеному листі продавець підтвердив, що автомобіль придбано позивачем за ціною 5 042,0 євро, яку повністю сплачено.

Під час розгляду справи відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували зміст рахунку від 4 липня 2019 р. № 20434.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 р. у справі № 809/1884/16, положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Відповідачами не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Згідно рішення про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р., митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом, за митною вартістю ідентичних автомобілів, ввезених за іншими митними деклараціями.

При цьому, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. У даному випадку автотоварознавча експертиза чи експертне дослідження не здійснювалася, відтак відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного розрахунку митної вартості, без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок ушкоджень автомобіля та необхідності проведення його відновлювального ремонту, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.

Придбаний позивачем автомобіль був у користуванні, отже, достовірну та актуальну інформацію про його технічний стан можливо встановити лише за наслідками відповідної експертизи, однак, як встановлено судом, така експертиза не проводилась, а тому відсутні підстави вважати, що вказана інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Верховним Судом у справі № 1140/3242/18.

Крім того, митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (відповідного року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 р. у справі № 810/1479/16 та від 26 лютого 2019 р. у справі № 808/454/18.

Враховуючи викладене, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, у наведених матеріалах відсутні розбіжності та вказані матеріали містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, в свою чергу відповідачі не довели наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, суд приходить до висновку про безпідставність і невідповідність чинному законодавству рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля та вбачає безумовні підстави для його скасування.

Позовна вимога про зобов`язання здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р., не може бути задоволена з огляду на наступне.

Процедура митного оформлення транспортного засобу позивача вже завершена прийняттям спірних рішень. Наступна оцінка таких рішень судом протиправними, не змінює момент завершення митного оформлення, як то визначено ст. 255 Митного кодексу України.

Покладення на відповідача обов`язку задекларувати товар позивача за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р., означатиме початок нової митної процедури.

Суд звертає увагу позивача на те, що Податковий кодекс України містить окремо визначену процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань (ст. 43), аналогічна процедура передбачена ст. 301 Митного кодексу України, а тому, якщо позивач має намір повернути надлишково сплачені митні платежі, належним способом захисту його прав, є виконання визначеної наведеними нормами процедури, а не покладення на відповідача обов`язку здійснити нове митне оформлення товару позивача.

Відтак, в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивач сплатив в розмірі 840,80 грн. (т. 1 а. с. 5). Тобто, судовий збір у розмірі 420,40 грн. підлягає стягненню з Чорноморської митниці Держмитслужби, яка є правонаступником Миколаївської митниці ДФС.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) комісії з припинення Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) Чорноморської митниці Держмитслужби (вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 р.

3. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою в митній декларації № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 р., відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз