Справа № 280/4695/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

31 серпня 2021 року Справа № 280/4695/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Індустріальний Парк «Весна» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 11; )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач), підписаний представником - адвокатом Кардаш В`ячеславом Анатолійовичем (далі - представник), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Індустріальний Парк «Весна», відповідно до якого представник позивача просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком №2 періоди проходження служби в рядах радянською армії, періоди навчання, а також періоди роботи на пільговий посаді за списком №2 з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001 починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 24.03.2021;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком №2 періоди проходження служби в рядах радянською армії, періоди навчання, а також періоди роботи на пільговий посаді за списком №2 з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001 починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 24.03.2021.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 24.03.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідачем відмовлено у призначення пенсії через відсутність у позивача необхідного пільгового стажу. Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, оскільки відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового стажу періоди проходження служби в рядах радянською армії, періоди навчання, а також періоди роботи на пільговий посаді за списком №2 з 12.02.1987 року по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 07.07.2021 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№38399), в якому зазначає, що записи трудової книжки позивача підтверджують лише його загальний трудовий стаж, та не містять належні та достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної роботи та не визначають його право на пенсію на пільгових умовах. Разом з тим, надана із заявою про призначення пенсії довідка №01 від 13.01.2021, видана ПАТ «Індустріал Парк «Весна» також підтверджує лише наявний трудовий стаж, а не пільговий. Таким чином, у відповідності до наданих позивачем документів, страховий стаж позивача обрахований у кількості 37 років 07 місяців 05 днів, пільговий стаж за списком №2 відсутній. Також зазначає, що оскільки робота позивача електрозварювальником у період роботи з 13.07.1984, яка передувала службі в армії не підтверджено належним записом в трудовій книжці та жодними довідками, що підтверджували б пільговий характер його роботи, то для зарахування періоду проходження позивачем військової служби та періоду його навчання до пільгового стажу за списком №2 немає законних підстав. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.07.2021 представником позивача до суду надано відповідь на відзив (вх.№41475), в якій із посиланням на практику Верховного Суду зазначено про необґрунтованість та безпідставність позиції відповідача.

Від третьої особи пояснення до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

24.03.2021 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 у відповідності до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відділу призначення пенсій управління Пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2021 №92 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до наданих документів страховий стаж складає 37 років 7 місяців 5 днів. Документи, що визначають право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку по Списку №2 не надані.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформленим у вигляді повідомлення від 01.04.2021 №0800-0209-8/23441, сповіщено позивача про прийняте рішення.

Позивач, не погодившись з правомірністю дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, звернувся через свого представника до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058.

Законом №1058 передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06.12.2015 у справі №686/19687/14а.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах слугувала неможливість прийняття до розгляду довідки №01 від 13.01.2021, видана ПАТ «Індустріал Парк «Весна», оскільки вона не містить усієї повної інформації для підтвердження пільгового характеру роботи, а саме: посилання на постанову Ради Міністрів №1173 від 22.08.1956, на постанову Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 та на постанову Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, якими було затверджені Списки, що були чинними на момент роботи позивача, відсутні.

Суд погоджується з тим, що у вказаній довідці відсутні такі відомостей. Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

У постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а Верховний суд зазначив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний фонду України не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжні можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.07.1984, ОСОБА_1 :

- з 01.09.1981 по 09.07.1984 навчався в СПТУ №31 м.Запоріжжя;

- з 13.07.1984 по 30.10.1984 працював електрозварювальником на Запорізькому заводі металоконструкцій;

- з 22.11.1984 по 25.11.1985 проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії;

- з 12.02.1987 по 13.02.1995 працював в цеху виробництва виробів із пластику пластикового виробництва регулювальником технологічного устаткування на Запорізькому заводі магнітофонів «Весна» виробничого об`єднання «Іскра»;

- з 07.06.1995 по 29.06.1998 працював в цеху виробництва виробів з пластику регулювальником ливарних машин на Запорізькому заводі магнітофонів «Весна» виробничого об`єднання «Іскра»;

- з 07.06.1995 по 29.06.1998 працював регулювальником ливарних машин в цеху виробництва виробів з пластику на Запорізькому заводі магнітофонів «Весна» виробничого об`єднання «Іскра».

Посади позивача, які він займав протягом періодів з 13.07.1984 по 30.10.1984, з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 07.06.1995 по 29.06.1998 були передбачені списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинними на момент роботи позивача, та відносять до списку №2.

Суд звертає увагу відповідача на те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача за умови виконання останнім робіт, передбачених списком №2.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що позивачем не надано до заяви про призначення пенсії наказів про проведення атестації робочих місць, слід зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №520/15025/16-а, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно вимоги про зарахування до пільгового стажу позивача періодів навчання та проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії, суд зазначає наступне.

Підпунктом «д» пункту 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ а також статтями 40-43 Закону України «Про освіту» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Діючим до 01.01.1992 законодавством, тобто пунктом 109 Постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972, яка затверджувала Порядок призначення і виплат державних пенсій, передбачалось, що цим законом військова служба та час навчання у вищих або середніх спеціальних учбових закладах (технікумах) зараховується у загальний стаж на пільгових умовах або пільгових розмірах при призначенні пенсії за віком за вибором особи або до роботи, що передувала цьому періоду, або до роботи, яка слідувала після закінчення цього періоду.

У своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 Конституційний Суд дійшов висновку, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як зазначено вище, періодами навчання позивача та служби в Радянській Армії є періоди з 01.09.1981 по 09.07.1984 та з 22.11.1984 по 25.11.1986 відповідно, тобто до вказаного періоду має місце застосування законодавства, яке діяло в той час, а саме Постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 24.07.2019 року в справі № 423/1324/17.

Таким чином, оскільки спеціальність «електрозварювальник», за якою навчався позивач в Технічному училищі № 31 УРСР, та здобута ним кваліфікація «електрозварювальником ручної зварки З розряду» за фахом відноситься до посад, що дає право на пільгову пенсію за Списком №2, період навчання, а також період проходження військової служби має бути врахований до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи за списком №2 періодів проходження ним служби в рядах радянською армії, періоду навчання, а також періодів роботи на пільгових посадах за списком №2 з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001.

Відтак, пільговий стаж позивача становить 19 років, 4 місяці та 28 днів. Загальний трудовий стаж позивача не є спірним та складає 37 років 7 місяців 5 днів.

Водночас, згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у позовних вимогах просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, однак, належною в цьому випадку є вимога про визнання протиправним та скасування рішення, яким відмовлено в призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2021 №92, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно, задоволенню підлягають і похідні від наведених вище позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за списком №2 період проходження служби в лавах Радянською Армії з 22.11.1984 по 25.11.1985, період навчання з 01.09.1981 по 09.07.1984, а також періоди роботи на пільговий посаді за списком №2 з 13.07.1984 по 30.10.1984, з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001, у зв`язку із чим призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за призначенням пенсії, а саме - з 24.03.2021.

При цьому, беручи до уваги, що відповідні повноваження відповідача щодо призначення пенсії є дискреційними повноваженнями, суд враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладеної у рішенні по справі «Олссон проти Швеції» («Olsson v. Sweden») від 24.03.1988.

При вирішенні вказаної справи ЄСПЛ прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia пунктом 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно пункту 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також ЄСПЛ вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно, оскільки інших, крім тих, що були наведені вище і визнані судом протиправними, підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії відповідачем наведено не було, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 908,00 грн. судового збоу, який підлягає стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Індустріальний Парк «Весна» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 11; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2021 №92 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за списком №2 період проходження служби в лавах Радянською Армії з 22.11.1984 по 25.11.1985, період навчання з 01.09.1981 по 09.07.1984, а також періоди роботи на пільговий посаді за списком №2 з 13.07.1984 по 30.10.1984, з 12.02.1987 по 13.02.1995, з 07.06.1995 по 29.06.1998 та з 30.06.1998 по 31.08.2001, у зв`язку із чим призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за призначенням пенсії, а саме - з 24.03.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.08.2021.

Суддя М.С. Лазаренко