Справа № 420/8087/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8087/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом керівника Болградської окружної прокуратури Домущей Ігоря Валерійовича до Болградської районної ради Одеської області про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 травня 2021 року надійшов адміністративний позов керівника Болградської окружної прокуратури Домущей Ігоря Валерійовича до Болградської районної ради Одеської області, в якому позивач просить визнати протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» від 25.07.2013 року №438-VІ визначено з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Болградського району використовувати як регіональні - російську, болгарську, гагаузьку мови.

Пунктом 1, 2, 3, 4 вказаного рішення, з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» органам Болградської районної ради вирішено забезпечення:

- використання болгарської, гагаузької, російської мов на території Болградського району як регіональних;

- Болградській районній державній адміністрації розробити та надати на розгляд сесії районної ради програму розвитку, використання та захисту в болградському районі болгарської, гагаузької, російської, албанської мов;

- рекомендувати Болградській міській раді та сільським радам району прийняти відповідні рішення про розвиток, використання та захист регіональних мов на підвідомчих територіях;

- виконавчому апарату районної ради оприлюднити рішення відповідно до Регламенту районної ради.

Водночас, як вказує позивач, Конституційним судом України 28.02.2018 року у справі №1-1/2018 вказаний Закон визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним).

Отже, на переконання позивача, рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» від 25.07.2013 року №438-VІ суперечить вимогам діючого законодавства та підлягає визнанню протиправним та нечинним повністю.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Болградська районна рада Одеської області не погоджується з позовними вимогами та у відзиві на позовну заяву зазначає, що вимоги є необґрунтовані та є такими, що не підлягають задоволенню, а також те, що Рішення Болградської районної ради Одеської області від 25.07.2013 року №438-VI «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» носить нормативний та рекомендаційний характер. Відповідне рішення не спричиняє жодної матеріальної чи моральної шкоди громадянам України, що мешкають на території Болградського району.

Також, відповідач звертає увагу, що Болградська районна рада Одеської області здійснює свої повноваження на принципах законності, та вважає, що у позовній заяві не вказано жодної конкретної обставини щодо того, як саме, та чим оскаржуване рішення порушує інтереси держави. Не надано жодне обґрунтування негативного впливу цього рішення на конкретні реальні виражені інтереси держави.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, адміністративний позов керівника Болградської окружної прокуратури до Болградської районної ради Одеської області про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року - залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

17 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №31849/21).

07 липня 2021 року від відповідача надійшли докази розміщення у випуску газети «Дружба» №25(5628) оголошення про відкриття провадження по справі (вхід. №35864/21).

Станом на 02 вересня 2021 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

03.07.2012 року Верховною радою України прийнятий Закон №5029-VI «Про засади державної мовної політики».

25.07.2013 року Болградською районною радою Одеської області прийнято рішення №438-VІ «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики», яким визначено з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Болградського району використовувати як регіональні - російську, болгарську, гагаузьку мови (а.с.8-9).

Пунктом 1, 2, 3, 4 вказаного рішення, з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» органам Болградської районної ради вирішено забезпечення:

- використання болгарської, гагаузької, російської мов на території Болградського району як регіональних;

- Болградській районній державній адміністрації розробити та надати на розгляд сесії районної ради програму розвитку, використання та захисту в болградському районі болгарської, гагаузької, російської, албанської мов;

- рекомендувати Болградській міській раді та сільським радам району прийняти відповідні рішення про розвиток, використання та захист регіональних мов на підвідомчих територіях;

- виконавчому апарату районної ради оприлюднити рішення відповідно до Регламенту районної ради.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.02.2018 року у справі №1-1/2018 Закон України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012 року №5029-VI визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завдань є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор у позовній заяві вказує на те, що у даному випадку, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави, через те, що відсутні органи до компетенції яких віднесено реагування на порушення Закону.

Відповідно до ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається Законом.

Згідно ст.92 Конституції України встановлено, що порядок застосування мов визначається виключно законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 року по справі №1-6/99 зазначено, що використання російської та інших мов національних меншин України визначається виключно законами України.

03 липня 2012 року Верховною радою України, був прийнятий Закон України №5029-VI «Про засади державної мовної політики».

У преамбулі Закону України «Про засади державної мовної політики визначено, що відповідно до положень Конституції України, Декларації прав національностей, Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» тощо, враховуючи, що вільне використання мов у приватному і суспільному житті відповідно до принципів, проголошених у Міжнародному пакті Організації Об`єднаних Націй про громадянські і політичні права, та духу Конвенції Ради Європи про захист прав і основоположних свобод людини є невід`ємним правом кожної людини; надаючи важливого значення зміцненню статусу державної - української мови як одного з найважливіших чинників національної самобутності Українського народу, гарантії його національно-державної суверенності; виходячи з того, що тільки вільний розвиток і рівноправність усіх національних мов, висока мовна культура є основою духовного взаєморозуміння, культурного взаємозбагачення і консолідації суспільства, цим Законом визначаються засади державної мовної політики в Україні.

25.07.2013 року Болградською районною радою Одеської області прийнято рішення №438-VІ «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики», яким визначено з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Болградського району використовувати як регіональні - російську, болгарську, гагаузьку мови (а.с.8-9).

Пунктом 1, 2, 3, 4 вказаного рішення, з метою реалізації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» органам Болградської районної ради вирішено забезпечення:

- використання болгарської, гагаузької, російської мов на території Болградського району як регіональних;

- Болградській районній державній адміністрації розробити та надати на розгляд сесії районної ради програму розвитку, використання та захисту в болградському районі болгарської, гагаузької, російської, албанської мов;

- рекомендувати Болградській міській раді та сільським радам району прийняти відповідні рішення про розвиток, використання та захист регіональних мов на підвідомчих територіях;

- виконавчому апарату районної ради оприлюднити рішення відповідно до Регламенту районної ради.

Нормативним обґрунтуванням вказаного рішення зазначено ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про засади державної мовної політики в Україні», рішення обласної ради №578-VI від 15.08.2012 року «Про міри по імплементації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Одеської області». В рішенні також зазначено, що за даними останнього всеукраїнського перепису населення 2001 року в районі проживають представники більше 40 національностей, у тому числі близько 5% є носіями державної української мови, більше 60% мешканців району болгарської регіональної мовної групи, більше 18% - гагаузької, більше 15% російської, близько 2% - албанської.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.02.2018 року у справі №1-1/2018 Закон України «Про засади державної мовної політики» визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст.151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Судом встановлено, що на час розгляду справи рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VІ від 25.07.2013 року є чинним та не скасованим, що також не спростовується відповідачем по справі.

Згідно ч.2 ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, виходячи з вищевикладених обставин та керуючись вказаними нормами, суд приходить до висновку, що рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року має бути визнане протиправним та нечинним, оскільки з 29 лютого 2018 року Закон України «Про засади державної мовної політики», на підставі якого його було прийнято, визнано неконституційним.

Таким чином, з 29 лютого 2018 року відповідач зобов`язаний був вирішити питання щодо скасування рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року, однак на час розгляду справи зазначене питання відповідачем не вирішено.

На думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, та необґрунтовано, чим порушив вимоги ст.18 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені у ст.245 КАС України, відповідно до п.1 ч.2 якої, у разі задоволення позову суд може ухвалити рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, а також наслідки задоволення позову викладені у статтях 264, 265 КАС України. Згідно з вказаними нормами права суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ч.3 ст.264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Болградської окружної прокуратури Домущей Ігоря Валерійовича підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач є суб`єктом владних повноважень, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Рішення суду складено та підписано суддею з урахуванням перебування судді у черговій щорічній відпустці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов керівника Болградської окружної прокуратури ОСОБА_1 до Болградської районної ради Одеської області про визнання протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним з 28.02.2018 року рішення Болградської районної ради Одеської області «Про реалізацію в Болградському районі державної мовної політики» №438-VI від 25.07.2013 року.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: керівник Болградської окружної прокуратури Домущей Ігор Валерійович (вул. Варненська, 19, м. Болград, Одеська область, 68702, ).

Відповідач: Болградська районна рада Одеської області (пр. Соборний, 149, м. Болград, Одеська область, 68702, ).

Суддя С.О. Cтефанов