Справа № 420/10310/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до селянського (фермерського) господарства «Надежда» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до селянського (фермерського) господарства «Надежда», в якому позивач просить:

стягнути з селянського (фермерського) господарства «Надежда» (68220, Саратський р-н, с. Надежда, вулиця Незалежності, будинок 115, Код , МФО 380805, UA0268434, АТ «Райффайзен Банк Аваль») на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - Саратська селищна ТГ/50070000, МФО 899998, UA0015722, Код , суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 31600, 00 грн та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 360,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2020 рік, наданому до відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників на СФГ «Надежда» склала 9 осіб. На підприємстві протягом 2020 року працювала 1 особа з інвалідністю: ОСОБА_1 3(міс.) : 12 (міс.) = 0,25 = 0. За правилами заокруглення, якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення. Тому, якщо підприємству потрібна 1 особа з інвалідністю, то такий норматив вважатиметься виконаним, якщо особа з інвалідністю працювала 6 повних місяці звітного року, оскільки 6 (місяців): 12 (місяців) = 0.5 = 1 особа. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не створив жодного. При здійсненні розрахунку адміністративно-господарських санкцій СФГ «Надежда» за 2020 рік, відділення Фонду керувалось Інструкцією щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за № 117/13384. Отже, відповідач не створив жодного місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю = 1. Таким чином відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2020 року відповідачем не виконано. Відповідно до розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій сума відрахувань за 1 нестворене робоче місце становить 31600,00 грн. Станом на 11.06.2021 року відповідач повинен сплатити й пеню виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 360,24 грн.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній зазначив, що позовні вимоги є безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача зазначає, що Селянським (фермерським) господарством «Надежда» виконано вимоги законодавства та створено одне робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю. У період з 02.03.2020 року по 31.05.2020 року в СФГ «Надежда» була працевлаштована особа з інвалідністю II групи - ОСОБА_1 , що підтверджується копією звіту по формі № Ю-ПОІ та визнається позивачем. Крім того, протягом 2020 року СФГ «Надежда» систематично зверталася до Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості та надавала інформацію про наявні вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Представник відповідача стверджує, що у даному випадку СФГ «Надежда» виконало всі вимоги закону щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, вжило всі необхідні заходи для їх працевлаштування, проте фактичного працевлаштування інваліда після звільнення ОСОБА_1 не відбулося з незалежних від СФГ «Надежда» причин. Відтак, виходячи з наведених вимог законодавства та обов`язкових для застосування вказівок Верховного Суду на СФГ «Надежда» не може буде покладено тягар сплати адміністративно-господарських санкцій.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягає на обґрунтованості адміністративного позову з підстав аналогічних, викладеним в адміністративному позові.

Також представник позивача, на підтвердження обґрунтованості правової позиції, покликається на лист Державної служби зайнятості «Щодо обов`язковості подання форми №3- ПН та заходів з працевлаштування інвалідів» від 14.09.2016 р. №ДЦ-01- 6415/0/616 в якому наголошено на тому, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати Інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Механізм подання визначено Порядком подання форми звітності №3-ПН, затвердженим наказом Мінсоцполітики від 31.05.2013 р. №316.

«Вважаємо, що для виконання нормативу робочих місць роботодавець має брати активну участь у заходах, що проводить державна служба зайнятості для працевлаштування людей з інвалідністю, а саме:

- забезпечувати для осіб інвалідністю робочі місця з відповідною оплатою праці з урахуванням професійно-кваліфікаційного складу безробітних, зареєстрованих в державній службі зайнятості;

- здійснювати підбір робочого місця працівникам на підприємстві, де настала інвалідність;

- приймати на роботу осіб з інвалідністю, які безпосередньо звертаються до підприємств, установ, організацій за працевлаштуванням;

- пристосовувати робочі місця для інвалідів з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальної програми реабілітації інваліда;

- у разі необхідності створити спеціальні робочі місця за рахунок коштів ФСЗІ;

- здійснити замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю. Професійне навчання на замовлення роботодавця здійснюють центри професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, центри професійної реабілітації інвалідів Мінсоцполітики та інші навчальні заклади;

- брати участь у заходах, що організовують центри зайнятості для роботодавців з метою підбору кандидатів на роботу: ярмарках, міні-ярмарках вакансій, презентації професій, зустрічах, з метою вирішення потреб та обговорення перспектив.

Враховуючи вищезазначене, представник позивача стверджує, що у разі подання Державній службі зайнятості лише Форми N З- ПН не можна вважати, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівця з інвалідністю».

Відповідно до вказаного, представник позивача вважає, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі надає інформацію про попит на вакансії та не вжив усіх залежних від нього, передбачених законом заходів, для виконання нормативу по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідачем, подано до Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік за формою №10-ПОІ та список працюючих інвалідів-штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2020 році, що надійшли до Фонду 03.03.2021 року (вх.№ 5138) (а.с.5-7).

У вказаному звіті зазначено:

середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу 9;

з них: середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1;

кількість інвалідів - штатних працівників, які працюють на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» 1;

фонд оплати праці штатних працівників (тис.грн.) 568,7;

середньорічна заробітна плата штатного працівника 63,2;

сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.) «-» (прочерк) (а.с.5).

Відповідно до списку працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2020, зазначено, що ОСОБА_1 (2 група інвалідності) відпрацював у 2002 році 3 повних місяці. (а.с.7).

Позивачем, на підставі наданого звіту та списку працюючих інвалідів-штатних працівників встановлено, що позивачем не створено місце призначене для працевлаштування особи з інвалідністю при нормативі 1 та розраховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 31600,00 грн. (а.с.8) та нараховано пеню у розмірі 360,24 грн, про що зазначено в адміністративному позові.

Судом також встановлено, що СФГ «Надежда» в період з грудня 2019 року по грудень 2020 року надані до Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН, відповідно до якої на підприємство потребуються підсобний робітник 1 вакансія. (а.с.25-36).

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі Закон №875) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ч.1 ст.19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця..

Частиною 2 ст.19 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до п.2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого 31.01.2007 року Постановою КМУ №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42 затверджено Інструкцію щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів».

Обчислення середньооблікової кількості штатних працівників за період передбачено п.3.2.5. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 року №286.

Середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, … 12.

Як встановлено судом, на початок звітного 2019 року на підприємстві ТОВ «Бессарабія Плюс» працювало 75 осіб, при цьому двоє з них особи з інвалідністю.

Враховуючи кількість працівників на підприємстві, відповідачем мало бути створено 3 робочих місця для осіб з інвалідністю.

Згідно з ч.1 ст.18 З Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067 (далі - Закон №5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання п.4 ч.3 ст.50 Закону №5067 наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі Порядок №316).

Відповідно до п.5 розділу І «Загальні положення» Порядку №316, форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Приписами Закону №5067 та затвердженого Порядку №316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Тобто, з огляду на наведені судом норми законодавства, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі й центри зайнятості, однак Закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників серед осіб з інвалідністю.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі № П/811/693/17, від 02.05.2018 р. у справі №804/8007/16, від 13.06.2018 р. у справі № 819/639/17.

При цьому, згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17 встановлено, що якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у визначений строк з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово (або декілька разів на рік) подав звітність форми №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у строк не пізніше 3 робочих днів (з 07.02.2017 року) з дати відкриття вакансії, він виконав свій обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі.

Також, у постанові від 24.06.2020 року у справі №806/1368/17 Верховний Суд вказав, що що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Судом встановлено, що СФГ «Надежда» в період з грудня 2019 року по грудень 2020 року надало до Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН, відповідно до якої на підприємство потребується працівник, підсобний робітник 1 вакансія.

При цьому, в період з березня по травень 2020 року на підприємстві був працевлаштований працівник із встановленою 2 групою інвалідності, що вбачається з поданого до позивача відповідачем звіту 10-ПОІ. Однак, підприємством в зазначений період також подані звіти до Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості за формою 3-ПН.

Вказані обставини дають підстави для висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та потреби у направленні центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, а тому застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 травня 2019 року по справі № 820/2287/17, від 03 грудня 2020 року у справі №812/1189/18.

Частиною 1 ст. 20 Закону №875 встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (ч. 2, 4 ст. 20 Закону № 875).

Відповідно до ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч.1, 3 ст.18 Закону №875 забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.181 цього ж Закону пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми №3-ПН. Відповідач на момент виникнення обставини, за яких відповідач мав звернутись центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції подавав до Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН.

При цьому, позивачем доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано. Твердження позивача викладені в позовній заяві, не спростовують факту створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем вчинено залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, повідомлено центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Крім того, наведений у відповіді на відзив лист Державної служби зайнятості «Щодо обов`язковості подання форми №3- ПН та заходів з працевлаштування інвалідів» від 14.09.2016 р. №ДЦ-01- 6415/0/616 має суто інформативний характер та не є нормативно правовим актом, що в свою чергу не може спричиняти для відповідача будь-яких наслідків.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відзиві на адміністративний позов, представника відповідача зазначено, що відповідно до приписів КАС України докази понесених позивачем судових витрат у зв`язку з розглядом справи будуть надані невідкладно після ухвалення судом рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до селянського (фермерського) господарства «Надежда» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, 65107, м.Одеса, вул.Канатна,83);

Відповідач: Селянське (фермерське) господарство «Надежда» (68220, Саратський р-н, с. Надежда, вулиця Незалежності, будинок 115, ).

Суддя П.П.Марин

.