Справа № 160/15340/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

49089 м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, (веб адреса сторінки на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://adm.dp.court.gov.ua)

03 вересня 2021 р. Справа № 160/15340/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», зобов`язання надати дозвіл на зміну договору найму та переоформлення особового рахунку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», зобов`язання надати дозвіл на зміну договору найму та переоформлення особового рахунку квартири.

Відповідно до ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження встановлений Положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у поряду цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту позовних вимог позовної заяви ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», зобов`язати надати дозвіл на зміну договору найму та переоформлення особового рахунку квартири.

При цьому, зі змісту обґрунтування заявленої позовної заяви судом встановлено, що оскаржуване рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення» стосується саме житлових правовідносин.

Проаналізувавши зміст предмету спору у даній справі, суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є спір про право, який виник у позивача внаслідок, як зазначає останній, з наступних підстав.

У квітні 2021 р. позивач звернувся до виконавчого комітету Павлоградської міської ради із заявою про зміну договору найму житлового приміщення для подальшої приватизації квартири. Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №385 від 11.05.2021 р. позивачем було відмовлено у зміні договору найму житлового приміщення у зв`язку з відсутністю родинних зв`язків з основним квартиронаймачем. 05.07.2021 р. позивач звернувся до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради із заявою про переоформлення договору найму житлового приміщення. Листом за вих.№260/ж від 04.08.2021 р. позивача було повідомлено про те, що рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №385 від 11.05.2021 р. було відмовлено у зміні договору найму житлового приміщення у зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку з основним квартиронаймачем.

Будь-яких інших обґрунтувань в підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем зазначено не було.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд з «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усно організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас, за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що підставою для оскарження рішення Павлоградської міської ради №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», є доводи позивача про те, що останнім порушується його право щодо приватизації квартири.

Відтак, зазначений позов спрямований на поновлення прав позивача у сфері майнових відносин, та є спором про право.

При цьому, суд зазначає, що у відносинах, які складись між позивачем ОСОБА_1 та Виконавчим комітетом Павлоградської міської ражди Дніпроптеровської області, відповідач хоч і виступає суб`єтом владних повноважень, проте, предметом спору у даній справі є встановлення прав позивача у сфері майнових відносин, а саме: приватизації останнім квартири.

З огляду на викладене, не підлягає сумніву той факт, що критеріями розмежування судової юрисдикції тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних відносин у їх сукупності.

Враховуючи поняття публічно-правового спору, наведене в ст.4 КАС України, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори стосовно яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, господарських та цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Спір, який описаний у поданій позивачем позовній заяві, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач приймаючи відповідне рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем (у сенсі визначення спору, який належить до юрисдикції адміністративного суду, наведеній у постанові Великої Палати ВС від 23 травня 2018 р. у справі №914/2006/17), а вчинена відповідачем дія (бездіяльність) стосуються саме права на приватизацію квартири.

Натомість, приватноправові відносини відрізняються наявністю майновою чи немайновою особистого інтересу учасника, а спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а передусім є спором про право.

Таким чином, незважаючи на той факт, що судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинна вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція прямо кореспондується правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.03.2018 р. у справі №К/9901/5888/18 (363/2449/14-а), а також правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від .04.19.2018 р. №823/2042/16 (провадження №11-377апп18).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження в у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», зобов`язання надати дозвіл на зміну договору найму та переоформлення особового рахунку квартири.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення №385 від 11.05.2021 р. «Про зміну договору найму житлового приміщення», зобов`язання надати дозвіл на зміну договору найму та переоформлення особового рахунку квартири, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова