Справа № 420/5923/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5923/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косютою В.О. від 26.03.2021 року ВП № 62530908 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 420/2901/19, ГУ ПФУ в Одеській області 05.08.2019 року нарахована пенсія ОСОБА_1 за період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року та нараховано доплату в розмірі 73 869,78 грн. В подальшому, на адресу позивача надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2020 року ВП № 62530908. У відповідь на дану постанову, позивач направив листи від 24.07.2020 року та 27.08.2020 року про виконання рішення суду. Разом з тим, постановою відповідача від 26.03.2021 року ВП № 62530908 за невиконання вимог даного виконавчого листа на ГУ ПФУ в Одеській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. Представник позивача зазначає, що Головним управлінням були вжиті всі можливі заходи для виплати нарахованої доплати та дії Головного управління, в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої доплати за рішенням суду зумовлена не бездіяльністю управління, а змінами у правовому регулюванні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не розроблено порядку який визначений у постанові Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» до бюджету Пенсійного фонду України не було закладено коштів на реалізацію вищезазначеної постанови, крім того відсутній механізм виплати зазначеної заборгованості. Крім того, апелент зазначив, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатись підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, державним виконавцем при винесенні постанови про наладення штрафу не враховано обставини (факт повного виконання рішення суду Головним управлінням в межах, допустимих чинним законодавством, до відкриття виконавчого провадження), що призвело до порушення норм законодавства, відносно притягнення боржника до відповідальності знідно з вимогами Закону № 1404-VIII. Отже, невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за рішенням суду зумовлена не недбалістю Головного управління чи неналежним виконанням своїх обов`язків начальником Головного управління, а власне змінами у правовому регулюванні порядку виплати пенсій та фінансуванням на виплату цих пенсій.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року у справі № 420/2901/19, що набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задоволено.

Зобов`язано Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити гр. ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 73869,78 грн.

20.08.2019 року Одеським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі № 420/2901/19.

Ухвалою суду від 18.12.2019 року заяву представника ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №420/2901/19 задоволено.

Замінено сторону у виконавчому провадженні по справі №420/2901/19 боржника Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, 5).

10.07.2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленком В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62530908 з примусового виконання виконавчого листа № 420/2901/19. У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 24.07.2020 року № 1500-0420-5/50577 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання рішення суду у справі № 420/2901/19. ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що на виконання вказаного рішення, управлінням прийнято рішення від 05.08.2019 року про поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.08.2018 р. по 31.01.2019 р. та нараховано доплату в сумі 73869,78 грн., яка буде виплачена згідно з постановою КМУ від 05.11.2014 року №637 зі змінами.

Аналогічного відомості щодо виконання рішення суду у справі № 420/2901/19 ГУ ПФУ в Одеській області листом від 17.03.2021 року № 1500-0404-5/31664 повідомило на вимогу виконавця від 10.03.2021 року за № 10.03-3348.

Листом від 05.04.2021 року за № 1500-0402-5/41858 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило відповідача про те, що відсутність постанови КМУ, якою б біло визначено порядок та умови реалізації пенсійним органом покладених на нього обов`язків, не дає підстав пенсійному органу вчиняти будь-які дії. Інформація про виконання рішення по справі № 420/2901/19 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень.

26.03.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн. за невиконання судового рішення у справі № 420/2901/19.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року у справі № 420/2901/19, не було виконано позивачем, тому, застосування такого заходу реагування, як накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» і в процесуальному законодавстві України.

Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Статтею 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, підставою для застосування до боржника відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону №1404-VIII, є невиконання ним рішення суду без поважних причин, встановлене державним виконавцем.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 року по справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі № 686/22631/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови ним було встановлено, що рішення суду від 11.07.2019 року у справі № 420/2901/19 не виконано боржником (ГУ ПФУ в Одеській області), а саме: не здійснена виплата пенсійної заборгованості. Вказане підтверджується листом ГУ ПФУ в Одеській області від 05.04.2021 року за вих. № 1500-0402-5/41858 Про виконання рішення.

Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року у справі № 420/2901/19, яке набрало законної сили, не виконано позивачем, оскільки згідно з вказаним рішенням позивача зобов`язано виплатити гр. ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 73869,78 грн., тоді як фактично управлінням було вчинено лише нарахування пенсійної заборгованості, а не виплату, що прямо передбачено за рішенням суду.

Тобто, станом на час прийняття спірної постанови, а саме 26.03.2021 року, виплата на виконання рішення суду по справі № 420/2901/19 апелянтом виплачена не була.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області посилається на наявність поважної причини невиконання рішення суду в повному обсязі, розглянувши дане питання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнаний протиправним та скасований Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Наслідки визнання нормативно-правового акту протиправним та нечинним визначені у ст. 265 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, нормативно-правовий акт, який встановлював окремий порядок виплати заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за судовими рішеннями, втратив чинність з 22 липня 2020 року. Водночас, до 22 липня 2020 року Порядок № 649 був чинний і боржник зобов`язаний був ним керуватись.

Як встановлено судом першої інстанцї, станом на час звернення виконавця до ГУ ПФУ в Одеській області із вимогою від 10.03.2021 року та надання позивачем пояснень щодо причин невиконання рішення суду, пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" втратили чинність, на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19, яка набрала законної сили 22.07.2020 року.

Сам лише факт включення інформації про виконання рішення по справі №420/2901/19 до реєстру судових рішень та надання відповідачу витягу станом на 05.04.2021 року, на переконання судової колегії, не є поважною підставою для невиконання рішення суду у повному обсязі,

Крім того, в матеріалах справи наявний Витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з якого вбачається, що інформація по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 11.71.2019 року по справі № 420/2901/19 внесена до вказаного Реєстру рішень. Проте даний витяг сформовано позивачем 05.04.2021 року о 10:40 год., тобто вже після визнання нечинною Постанови №649 (а.с. 26).

Таким чином, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що після втрати чинності Постановою № 649 внесення рішення суду до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, не є належним підтвердженням вчинення позивачем усіх можливих та залежних від нього дій для виконання судового рішення. У такому випадку позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Проте таких доказів позивач державному виконавцю не надав.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надішли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні №62530908.

При цьому, обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Враховуючи те, що позивачем не було надано суду, як і державному виконавцю, доказів поважності причини невиконання у повному обсязі рішення суду від 11 липня 2019 р. по справі №420/2901/19, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції, що невиконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в частині невиплати боргу за період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року у розмірі 73869,78 грн. відбулося без поважних причин.

За таких обставин постанова від 26.03.2021 року про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №62530908 є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на відсутність коштів на сплату заборгованості та зазначає про відсутність окремого порядку, який би визначав порядок та умови реалізації пенсійним органом покладених на нього обов`язків, як підставу невиконання судового рішення по справі № 420/2901/19, колегія суддів не погоджується з такими довогодами, з огляду на наступне.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою КМУ №365 від 08.06.2016, визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі рішень комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до абзацу 18 пункту 1 Постанови КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних в м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад або територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим Постановою КМУ №365 від 08.06.2016.

Тобто, Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року та Постанова КМУ № 637 від 05.11.2014 року регулюють лише питання призначення, поновлення, припинення соціальних і пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам у позасудовому порядку.

Згідно положень ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (щодо прийнятності заяви у справі Broniowski v. Poland, заява № 31443/96, пункт 98, «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22).

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання та ефективного захисту є безумовне виконання судових рішень.

Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2901/19 від 11 липня 2019 року на Пенсійний фонд покладено обов`язок здійснити нарахування та забезпечити виплату недоплаченого розміру пенсії, що не було здійснено боржником, таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець