Справа № 480/757/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р.Справа № 480/757/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб", Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 01.02.21 по справі № 480/757/20

за позовом Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб"

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасуання рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірнє підприємство "Завод обважнених бурильних та ведучих труб", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2020 №;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2020 № .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року адміністративний позов Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2020 № в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску в сумі 30285,31 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Сумській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2020 № в частині визначення штрафної санкції в розмірі 15142,66 грн.

Стягнуто на користь Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" (вул. Комарова, 2, м. Суми, Сумська область, 40020, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) суму судового збору в розмірі 1661,84 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення в зазначеній частині, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що чинним законодавством закріплена презумпція правомірності та свобода правочину, а отже ніхто, окрім сторін та суду, не має право тлумачити умови договору укладеного між замовником/роботодавцем та виконавцем/працівником, тим більше цими повноваженнями не наділений відповідач. Вважає, що навіть за умови якщо спірна цивільно-правова угода не відповідає вимогам законодавства, однак сторони наполягають на укладенні саме цього виду правочину, то контролюючий орган не має право стверджувати протилежне, якщо укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку та не мають ознак нікчемного правочину.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення в зазначеній частині, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що під час проведення перевірки позивача посадовими особами було встановлено, що у перевіряємому періоді позивач укладав договори підряду з фізичними особами (з деякими особами неодноразово). Однак при дослідженні вказаних договорів відповідачем було встановлено, що фактично вказані договори мають ознаки трудових, у результаті чого, відповідачем було встановлено порушення пп.1 п.1 ст.4, пп.1 п.1 ст.7, ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і у зв`язку з цим були прийнятті оскаржувані рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2019, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.06.2019.

За наслідками вказаної перевірки, складено акт від 18.12.2019 № 330/18-28-05-02/30991664/34, у якому зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску працівникам за виконання підрядних робіт згідно договорів, укладених з ДП «Завод ОБВТ», які містять ознаки трудових, у результаті чого було порушено вимоги пп.1 п.1 ст.4, пп.1 п.1 ст.7, ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями та єдиний внесок був розрахований без врахування змін, внесених ЗУ №77 від 28.12.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці". Згідно наданих первинних документів (договори на виконання підрядних робіт, акти прийняття-передачі виконаних робіт) щодо залучення до виконання підрядних робіт фізичних осіб, перевіркою встановлено наявність ознак трудових відносин між громадянами у кількості 47 осіб та працедавцем - позивачем.

У зв`язку з викладеним, відповідач зробив висновок, що позивач у порушення ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у період з 01.10.2017 по 30.06.2019 занизив базу нарахування єдиного внеску на суму 174118,26 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску із сум винагороди працівників за виконані підрядні роботи, що містять ознаки трудових, без урахування розміру мінімальної заробітної плати та як наслідок, у порушення п.2 ст.6, ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у період з 01.10.2017 по 30.06.2019 ДП «Заводом ОБВТ» занижено єдиний внесок на суму 38306,02 грн, за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску суми винагороди працівників за виконані підрядні роботи, що містять ознаки трудових, без урахування розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі зазначеного акта перевірки, відповідачем 20.01.2020 було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № та прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, що є предметом даного позову.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позовні вимоги позивача в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з нарахуванням вказаного внеску на розмір мінімальної заробітної плати, а не фактично виплачених сум особам, які мали основне місце роботи, підлягають задоволенню, відповідно до другого абзацу ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Також суд зазначив, що відносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ДП «ОБВТ» мали цивільно-правовий характер, а не трудовий, у зв`язку з чим, доводи відповідача, викладені у акті перевірки, є необґрунтованими, а як наслідок - не можуть бути правомірною підставою при донарахуванні єдиного внеску та відповідних штрафних санкцій.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2020 № в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску в сумі 30285,31 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо оскарження рішення Головного управління ДПС у Сумській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2020 № суд зазначив, що частина визначеної штрафної санкції в розмірі 15142,66 грн підлягає скасуванню, оскільки її розмір, у відповідності до п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обраховано відповідачем, як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині донарахування ЄСВ по виплатам позивачем на користь фізичних осіб доходу, а саме: ОСОБА_3 (жовтень 2017; січень, квітень, червень, серпень 2018), ОСОБА_4 (лютий 2018), ОСОБА_5 (квітень та вересень 2018), ОСОБА_6 (червень 2018), ОСОБА_7 (жовтень 2018), ОСОБА_8 (січень 2019), ОСОБА_9 (квітень червень 2019), ОСОБА_10 (квітень 2019), суд першої інстанції виходив з того, що зазначені особи фактично виконували роботи/надавали послуги відповідно до вказівок та під контролем ДП «ОБВТ»; їх виконання передбачало інтеграцію в організаційну структуру позивача; роботи/послуги виконувались/надавались особисто, відповідно до графіка та на робочому місці, яке вказувалось позивачем; мали характерну тривалість/продовжуваність; вимагали особисту присутність; передбачали надання інструментів, матеріалів та механізмів ДП «ОБВТ». Крім того, ці особи за виконання робіт періодично отримували винагороду в залежності від відпрацьованого часу та не мали фінансових ризиків. За таких обставин, суд дійшов висновку про трудовий характер відносин між згаданими особами та ДП «ОБВТ», а не цивільно-правовий, у зв`язку з чим висновки та відповідні донарахування здійснені відповідачем є правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у ч.5 ст.8 якого зазначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Так відповідачем у ході перевірки було встановлено, що позивач у період з 01.10.2017 по 30.06.2019 неодноразово укладав з фізичними особами договори підряду (цивільно-правові угоди), за виконання яких здійснював оплату послуг фізичних осіб у розмірі меншому, ніж розмір мінімальної заробітної плати.

Однак у ході перевірки відповідачем було встановлено, що фактично за вказаними договорами фізичні особи виконували роботи з ознаками трудових відносин.

Так, вказані спірні угоди були укладенні позивачем з наступними фізичними особами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_30 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_1 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_6 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_8 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_7 .

У зв`язку з тим, що грошові виплати вказаним особи були меншими, ніж розмір мінімальної заробітної плати, відповідачем було донараховано позивачу суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не фактично виплаченої суми вказаним особам відповідно до договорів підряду.

Однак суд зазначає, що вище вказана норма закону має виключення, яке не було застосоване відповідачем при визначенні розміру суми донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до другого абзацу ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Суд, з метою з`ясування вказаних обставин, зобов`язав відповідача надати інформацію щодо того хто з вище зазначених осіб у відповідних періодах мав основне місце роботи.

Відповідно до листа відповідача від 08.10.2020 №13898/10/18-28-05-03-14, було встановлено, що усі вище зазначені фізичні особи у відповідних періодах отримували дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи, однак деякі особи у відповідних періодах не мали основного місця роботи, а саме: ОСОБА_3 (жовтень 2017; січень, квітень, червень, серпень 2018), ОСОБА_2 (листопад 2017; січень та червень 2018), ОСОБА_4 (лютий 2018), ОСОБА_5 (квітень та вересень 2018), ОСОБА_6 (червень 2018), ОСОБА_1 (червень 2018), ОСОБА_7 (жовтень 2018), ОСОБА_8 (січень 2019), ОСОБА_9 (квітень червень 2019), ОСОБА_10 (квітень 2019).

Окрім того, позивачем надано суду належним чином завірену копію трудової книжки ОСОБА_41 , відповідно до змісту якої вказана особа з 2011 року працює у Сумській філії ВАТ «Укртелеком».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з нарахуванням вказаного внеску на розмір мінімальної заробітної плати, а не фактично виплачених сум особам, які мали основне місце роботи, підлягають задоволенню, відповідно до другого абзацу ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Щодо позовних вимог в частині донарахування ЄСВ по виплатам позивачем на користь фізичних осіб доходу, а саме: ОСОБА_3 (жовтень 2017; січень, квітень, червень, серпень 2018), ОСОБА_2 (листопад 2017; січень та червень 2018), ОСОБА_4 (лютий 2018), ОСОБА_5 (квітень та вересень 2018), ОСОБА_6 (червень 2018), ОСОБА_1 (червень 2018), ОСОБА_7 (жовтень 2018), ОСОБА_8 (січень 2019), ОСОБА_9 (квітень червень 2019), ОСОБА_10 (квітень 2019), суд апеляційної інстанції зазначає.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (стаття 838 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що основною ознакою, яка відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовим договором є угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з конкретної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, позивач у даній частині позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказані вище фізичні особи отримували дохід, надаючи послуги в межах виконання цивільно-правових угод, на підтвердження чого були наданні відповідні договори підряду та акт до них.

Колегія суддів, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що такі доводи позивача є необгрунтованими, з огляду на таке.

У межах правовідносин, що є предметом дослідження, спірним є питання укладання саме цивільно-правових договорів.

Вирішуючи вказане питання, суд враховує концепцію прихованого працевлаштування (deemed employment). Дана концепція знайшла своє відображення, серед іншого, у Рекомендаціях про трудове правовідношення № 198 (далі Рекомендації) Міжнародної організації праці (далі МОП), де зазначено, що держави-члени МОП повинні передбачити можливість визначення у своїх законодавчих та нормативно-правових актах або інших засобів конкретних ознак визначення трудових правовідносин. Серед таких ознак у Рекомендаціях зазначаються «підпорядкованість» та «залежність».

За змістом пункту 13 Рекомендацій «підпорядкованість» проявляється, якщо робота: виконується відповідно до вказівок та під контролем іншої сторони; передбачає інтеграцію працівника в організаційну структуру підприємства; виконується виключно або переважним чином в інтересах іншої особи; виконується працівником особисто; виконується відповідно до графіка або на робочому місці, яке вказується або погоджується стороною, яка її замовила; має характерну тривалість/продовжуваність; вимагає особисту присутність працівника; передбачає надання інструментів, матеріалів та механізмів стороною, яка є замовником.

При встановленні трудових відносин за допомогою критерію «залежності» беруться до уваги наступні елементи: періодичність виплати винагороди працівнику; той факт, що така винагорода являється єдиним або основним джерелом доходів працівника; виплата винагороди працівнику в натуральному вигляді шляхом надання працівнику, наприклад, продуктів харчування, житла, транспортних засобів; реалізація таких прав як право на вихідні та відпустку; оплата стороною, яка замовила роботу, поїздок працівника з метою виконання роботи; відсутність фінансового ризику у працівника.

Встановлення вказаних обставин у сукупності може безумовно свідчити про наявність трудових відносин.

Як свідчать матеріали справи, згідно з договором № 79-20-125-17 від 06.12.2017, ОСОБА_15 зобов`язувався здійснювати розбирання, ремонт та збирання вузлів обладнання і агрегатів сталеливарного і ковальсько-термічного ділянок сталеливарного цеху № 31, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 32, 00 грн за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службової записки та акта виконаних робіт, у лютому 2018 року ОСОБА_15 виконував роботи, за що отримав обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79-20-105-15 від 20.07.2015, ОСОБА_3 зобов`язувався здійснювати розбирання, ремонт та збирання гідравлічного обладнання, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 14, 60 грн., а потім 20, 00 грн., 23, 00 грн., 28, 00 грн. та 33, 60 грн за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службових записок та актів виконаних робіт, у жовтні 2017 року, січні, квітні, червні та серпні 2018 року ОСОБА_3 виконував роботи, за що отримав обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79/20-04-19 від 04.01.2019, ОСОБА_9 зобов`язувався здійснювати зварювальні роботи по ремонту важкої ливарної оснастки на РИУ № 70, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 26, 40 грн за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службових записок та актів виконаних робіт, у березні-травні 2019 року ОСОБА_9 виконував зварювальні роботи, за що отримав обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79/20-36-15 від 01.04.2015, ОСОБА_10 зобов`язувався здійснювати зварювальні роботи важкого ливарного оснащення на РИУ № 70, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 16, 39 грн., а потім 18, 17 грн., 23, 00 грн. 25, 00 грн., 31, 00 грн. та 37, 20 грн. за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службової записки та акту виконаних робіт, у квітні 2019 року ОСОБА_10 здійснив наплавлення бойка РКМ ВТ90.014-01.00.00СБ, за що отримав обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79-20-53-18 від 08.05.2018, ОСОБА_6 зобов`язувався здійснювати виготовлення металоріжучого інструменту на плоско-шліфувальному, кругло-шліфувальному, оптико-шліфувальному та універсально-заточному обладнанні на РИУ № 70, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 42, 00 грн. за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службової записки та акту виконаних робіт, у червні 2018 року ОСОБА_6 виконував роботи, за що отримав обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79/20-41-15 від 06.04.2015, ОСОБА_5 зобов`язувався здійснювати розборку, ремонт і збірку вузлів обладнання механічного цеху № 33, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 16, 39 грн., а потім 18, 00 грн., 20, 00 грн., 22, 00 грн. 24, 00 грн., 32, 00 грн. та 38, 40 грн. за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службових записок та актів виконаних робіт, у квітні та вересні 2018 ОСОБА_5 здійснював ремонт обладнання, за що отримував обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Згідно з договором № 79-20-3-19 від 04.01.2019, ОСОБА_8 зобов`язувалась здійснювати вести облік в 1С продукції, що випускається цехами № 31, 311, а також облік возвратних відходів і покупних ломів за видами, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 6 000, 00 грн. за місяць. Зокрема, відповідно до службової записки та акту виконаних робіт, у січні 2019 року ОСОБА_8 надавала послуги по веденню обліку в 1С, за що отримала обумовлені договором грошові кошти.

Згідно з договором № 79-20-158-18 від 22.10.2018, ОСОБА_7 зобов`язувався здійснювати ремонт підйомно-транспортного обладнання в ДП, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 46,00 грн. за годину витраченого часу. Зокрема, відповідно до службової записки та акту виконаних робіт ОСОБА_7 у жовтні 2018 року здійснила ремонти обладнання, за що отримувала обумовлені договором грошові кошти із розрахунку відпрацьованого часу.

Отже, аналіз змісту вказаних договорів дає підстави дійти висновку, що ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 фактично виконували роботи/надавали послуги відповідно до вказівок та під контролем ДП «ОБВТ»; їх виконання передбачало інтеграцію в організаційну структуру позивача; роботи/послуги виконувались/надавались особисто, відповідно до графіка та на робочому місці, яке вказувалось позивачем; мали характерну тривалість/продовжуваність; вимагали особисту присутність; передбачали надання інструментів, матеріалів та механізмів ДП «ОБВТ». Крім того, ці особи за виконання робіт періодично отримували винагороду в залежності від відпрацьованого часу та не мали фінансових ризиків.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про трудовий, а не цивільно-правовий характер відносин між згаданими особами та ДП «ОБВТ», у зв`язку з чим здійснені відповідачем висновки та відповідні донарахування є правомірними.

Стосовно взаємовідносин ДП «ОБВТ» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , то суд зазначає таке.

Як убачається зі змісту договору № 79-20-81-18 від 07.06.2018, ОСОБА_1 зобов`язувався здійснити токарну обробку трубних заготівель HW 121 L = 8300 мм (без пониження) та чорнову обточку товарної продукції у механічному цеху № 33, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена в розмірі 608, 00 грн. за обробку 1 штуки HW 121 L = 8300 мм (без пониження) та 972, 00 грн. за обробку 1 штуки товару. Так, згідно з актом виконаних робіт у червні 2018 року ОСОБА_1 оброблено товару в кількості 2,85 штук, за що отримано 2 770, 20 грн.

Згідно з договором № 79-20-52-17 від 01.06.2017, ОСОБА_2 зобов`язувався здійснити токарну обробку трубних заготовок у механічному цеху № 33, а позивач зобов`язувався визначити місце виконання робіт, забезпечити допуск до нього, а також забезпечити всім необхідним для виконання робіт. Вартість робіт встановлена у розмірі 440, 00 грн. за обробку 1 штуки HW 127 L = 8300 мм (без пониження) та 346, 00 грн. за обробку 1 штуки HW 127 L = 8300 мм (з пониженням). Так, відповідно до актів виконаних робіт, у листопаді 2017 року ОСОБА_2 було оброблено HW 127 L = 8300 мм (з пониженням) у кількості 3,6 штук, за що отримано 2 916, 00 грн.; у січні 2018 року оброблено HW 168 L = 12 300 мм (без пониження) ТВ 500 у кількості 1,9 штук й HW 168 L = 12 300 мм (з пониженням) ТВ 500 у кількості 1,2 штук, за що отримано 2 310, 60 грн.; та у червні 2018 року HW 121 L = 8300 мм (без пониження) у кількості 1 штуки й товару, за що отримано 1 580, 00 грн.

Аналізуючи зміст вказаних договорів, колегія суддів зазначає, що незважаючи на фактичне виконання згаданими особами робіт/надання послуг відповідно до вказівок та під контролем ДП «ОБВТ», відповідно до графіка та на робочому місці, яке вказувалось останнім, самі роботи/послуги не мали характерної тривалості/продовжуваності, предмет договорів визначав конкретний обсяг робіт та суму винагороди за його виконання. Тобто, метою договорів було отримання певного матеріального результату.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ДП «ОБВТ» мали цивільно-правовий характер, а не трудовий, у зв`язку з чим, доводи відповідача, викладені у акті перевірки, є необґрунтованими, а як наслідок - не можуть бути правомірною підставою при донарахуванні єдиного внеску та відповідних штрафних санкцій.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2020 № в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску в сумі 30285,31 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо оскарження рішення Головного управління ДПС у Сумській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.01.2020 № суд зазначає, що частина визначеної штрафної санкції в розмірі 15142,66 грн підлягає скасуванню, оскільки її розмір, у відповідності до п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обраховано відповідачем, як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року по справі № 480/757/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі № 480/757/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 03.09.2021 року