Справа № 480/3848/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р.Справа № 480/3848/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 08.02.21 року по справі № 480/3848/20

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому", в якому, з урахуванням уточнючої позовної заяви, просив суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому" за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належать такому платнику податків податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 122,96 грн та з орендної плати з юридичних осіб з в сумі 504 080,56 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому" (вул. Харківська, буд. 123, м. Суми, 40007, ) за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 122,96 грн. на користь державного бюджету України на р/р UА0018540, одержувач Сумська міська отг18010400, код одержувача 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998;

- орендної плати з юридичних осіб в сумі 466627,14 грн. на користь державного бюджету України на р/р UА0018540, одержувач Сумська міська отг18010600, код одержувача 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що податковий борг, нарахований на підставі податкових повідомлень-рішень від 07.11.2013 № та від 04.07.2013 № цілком імовірно є предметом спору в справі №818/759/16 та №818/2131/15 відповідно. Крім того, вказує, що період дійсного нарахування пені не відповідає заявленому відповідачем та значно перевищує 1095 календарних днів. Також звертає увагу на той факт, що зазначаючи суму, на яку нарахована пеня, відповідач не вказує підставу виникнення даного боргу. При цьому в графі «опис операції» міститься посилання на податковий розрахунок земельного податку від 18.02.2016 та від 03.02.2017. Зазначає, що відповідач неодноразово здійснював стягнення податкового боргу з позивача в різних судових справах, а тому відсутність інформації щодо податкового боргу, на який здійснено нарахування пені перешкоджає встановити правильність розрахунку та законність вимог позивача. Тобто позивач не надав належних доказів на підтвердження тієї обставини, що контролюючий орган у 2020 році мав право звертатись до суду з вимогами про стягнення податкового боргу (пені).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Представником відповідача надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" зареєстроване органами державної реєстрації як юридична особа та знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Сумській області як платник податків.

Відповідно до розрахунку податкового боргу за ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" обліковується заборгованість з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 122,96 грн;

- орендної плати з юридичних осіб на суму 504080,56 грн, а саме: - основний платіж 385206,35 грн.; штрафна санкція 20425,98 грн; пеня 98448,23 грн. (т.1 а.с.142), яку позивач просить стягнути з відповідача (т. 1 а.с. 142).

Враховуючи відсутність доказів добровільної сплати відповідачем визначеної суми боргу, у зв`язку із необхідінстю стягнення податкового боргу з відповідача в судовому порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що узгоджена сума грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб та із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, самостійно задекларованого платником та визначеного податковим органом, набула статусу податкового боргу, а його розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Беручи до уваги направлення позивачем податкової вимоги та відсутність доказів добровільної сплати відповідачем визначеної суми боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 122,96 грн та з орендної плати з юридичних осіб в сумі 466627,14 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України відповідач зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк (підпункт 14.1.156 пункт 14.1 стаття 14 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.7.5. п.266.7 ст. 266 ПК України, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

На підставі п.п. б п.п. 266.10.1. п.266.10 ст. 266 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Судом встановлено, що відповідачем було подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 18.02.2019 та самостійно визначено грошове зобов`язання, а саме: за четвертий квартал - 10648,15 грн (т. 1 а.с. 12).

У зв`язку із частковою сплатою грошового зобов`язання, сума несплаченого грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 122,96 грн, що підтверджується розрахунком податкового боргу та витягом з індивідуальної картки платника податків (т. 1 а.с. 34-37).

Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Податкового кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Виконанням податкового обов`язку згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.56.11 ст.56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Письмові докази свідчать, що податкове зобов`язання (основний платіж) з орендної плати за березень-грудень 2019 року та січень 2020 року податковим органом обраховано ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" відповідно до податкових декларацій:

- № від 22.01.2019 на суму 313049,44 грн. (за березень-грудень 2019 року; т.1 а.с.8-9);

- № від 02.02.2020 на суму 31304,95 грн. (за січень 2020 року; т.1 а.с.10-11).

Таким чином, сума боргу по основному платежу самостійно визначеного платником з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 122,96 грн, а з плати за землю за період з 01.03.2019 по 31.01.2020 в загальному розмірі складає 344354,39 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Наявність такого боргу підтверджується розрахунком податкового боргу та витягом з індивідуальної картки платника податків.

Крім того, за результатами проведеної перевірки відповідача позивачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2013, яким збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в сумі 30638 грн. 97 коп., з яких 20425,98 грн основного боргу та 10212,99 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2013 оскаржувалось ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому» в судовому порядку. Постановою Верховного Суду від 25.01.2019 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 у справі № 818/8707/13-а скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог (https://reyestr.court.gov.ua/ Review/79411764).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, вважається податковим боргом.

Оскільки зазначене податкове повідомлення-рішення було узгоджене 25.01.2019, визначена ним сума грошового зобов`язання та не сплачена відповідачем набула статусу податкового боргу, а тому підлягає стягненню з ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому».

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що податковий борг, нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення від 07.11.2013 № цілком імовірно є предметом спору в справі № 818/759/16, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 818/759/16 до складу податкового боргу, який підлягав стягненню у даній справі, серед іншого, входять суми нарахованої контролюючим органом пені в розмірі 702,88 грн., 1999,20 грн., 4332,33 грн. за затримку сплати грошових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб, збільшених згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 16.09.2013 № та від 07.11.2013 № . Отже, заявлено до стягнення у даній справі не саме визначене податковим повідомленням-рішенням від 07.11.2013 № зобов`язання, а нарахована податковим органом пеня за його несвоєчасну сплату.

Крім того, судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки відповідача позивачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2013, яким збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в сумі 30638 грн. 97 коп., з яких 20425,98 грн основного боргу та 10212,99 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Суму визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням зобов`язання та самостійно не сплаченого ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому» позивач також просить стягнути з відповідача.

Щодо цієї частини позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2013 оскаржувалось ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому» в судовому порядку та постановою Верховного Суду від 01.02.2017 у справі №818/8387/13 було скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89957381).

Пункт 101.1 статті 101 Податкового кодексу України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Зважаючи на те, що податкове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 04.07.2013 набуло статусу узгодженого 01.02.2017, а до суду позивач звернувся 24.06.2020, тобто з пропуском 1095-денного строку давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у суду відсутні підстави для стягнення податкового боргу, який має бути визнаний безнадійним та підлягає списанню, у тому числі і пеня, нарахована за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, визначених цим податковим повідомленням-рішенням.

У зв`язку з чим, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача податкового боргу з орендної плати в сумі 37453,42 грн, з яких 20425,98 грн основного боргу, 10212,99 грн штрафних (фінансових) санкцій та 6814,45 грн пені.

Відповідно до вимог п.п.14.1.162. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно зі ст.129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання

При цьому, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (п.п.129.3.1 п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України).

Відповідно до абз.2 п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Як убачається з уточненої позовної заяви та розрахунку податкового боргу (т. 1, а.с.142), за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, самостійно обрахованих платником згідно податкових декларацій № від 18.02.2016 та № від 03.02.2017, була нарахована пеня з орендної плати ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" на загальну суму 91633,78 грн (без урахування пені в сумі 6814,45 грн, нарахованої за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням № від 04.07.2013).

Зазначена сума пені нарахована правомірно, підтверджується відповідним розрахунком пені та витягом з індивідуальної картки платника податків (Т.1 а.с.18-33, 38-71), а тому підлягає стягненню з відповідача в сумі 91633,78 грн.

Щодо доводів відповідача з приводу того, що період нарахування пені перевищує 1095 днів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Строки давності та їх застосування визначені у статті 102 ПК.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів зазначає, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК).

При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.06.2020 у справі №823/127/17.

Отже, оскільки пеню податковим органом було нараховано у період з квітня 2019 по березень 2020 року в межах строку, визначеного ст.102 ПК України та позивач у строк, визначений Податковим кодексом України, протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в сумі 91633,78 грн, у суду відсутні підстави для висновку щодо порушення контролюючим органом строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу.

При цьому, суд надаючи оцінку наданим відповідачем копіям платіжних доручень з квітня 2019 року по жовтень 2020 року (т. 1 а.с. 200-250, т. 2 а.с. 1-23), зазначає, що позивачем, у тому числі і на виконання вимог суду, не було надано пояснень, в підтвердження погашення якої частини податкового боргу, що стягується позивачем, було надано вказані платіжні доручення.

Як вбачається з наданих платіжних доручень, позивачем спрямовувались кошти на сплату податку з оренди землі починаючи з березня 2019 року по жовтень 2020 року. Проведення таких платежів відображено і в картці платника податку (т.1 а.с.18-33, 38-71).

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст.131 Податкового кодексу України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків. При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом. Суми пені зараховуються до бюджетів або державних цільових фондів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.

Як зазначив у своїх письмових поясненнях представник позивача (т. 2 а.с.31-32) та підтверджується карткою платника податків, платіжними дорученнями №1314 вiд 22.01.2019, № 1313 вiд 22.01.2019, № 1385 вiд 25.02.2019, № 1385 вiд 25.02.2019, № 1543 вiд 25.04.2019, № 1544 вiд 25.04.2019, № 1611 вiд 27.05.2019, № 1610 вiд 27.05.2019, № 1679 вiд 27.06.2019, № 1681 вiд 01.07.2019, № 1678 вiд 27.06.2019, № 1680 вiд 27.06.2019, № 1677 вiд 27.06.2019, № 1719 вiд 22.07.2019, № 1739 вiд 31.07.2019, № 1737 вiд 31.07.2019, № 1740 вiд 31.07.2019, № 1736 вiд 31.07.2019, № 1738 вiд 31.07.2019, № 1743 вiд 31.07.2019, № 1785 вiд 19.08.2019, № 1799 вiд 30.08.2019, № 1798 вiд 30.08.2019, № 1863 вiд 03.10.2019, № 1869 вiд 04.10.2019, № 1885 вiд 09.10.2019, № 1938 вiд 01.11.2019, № 1940 вiд 01.11.2019, № 1939 вiд 01.11.2019, № 2013 вiд 04.12.2019, № 2012 вiд 04.12.2019, № 2015 вiд 06.12.2019, № 2014 вiд 06.12.2019, № 2057 вiд 27.12.2019, № 2056 вiд 27.12.2019, № 2058 вiд 27.12.2019, № 2145 вiд 31.01.2020, № 2144 вiд 31.01.2020, № 2170 вiд 18.02.2020, № 2204 вiд 03.03.2020, № 2203 вiд 03.03.2020, № 2279 вiд 07.04.2020, № 2286 вiд 13.04.2020, № 2319 вiд 06.05.2020, № 2279 вiд 07.04.2020, № 2286 вiд 13.04.2020, № 2319 вiд 06.05.2020, № 2347 вiд 19.05.2020, № 2351 вiд 21.05.2020 було погашено податкові зобов`язання попередніх періодів.

Відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що податковим органом на виконання вимог Податкового кодексу України було зараховано сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення податкової заборгованості за календарною черговістю її виникнення. Отже, надані відповідачем платіжні доручення не спростовують наявність у ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" податкового боргу з орендної плати.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що на даний час предметом спору не є сума податкового боргу, яка була заявлена до стягнення податковим органом у справі № 480/2405/19, а тому суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що судом мають бути враховані факти, встановлені у цій справі.

Відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган фіскальної служби надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали справи відповідачу була направлена податкова вимога №830 від 22.10.2012 (т.1 а.с.17). Податковий борг ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" з часу направлення податкової вимоги не переривався, податкова заборгованість не погашена в повному обсязі, що підтверджується копією картки платника (т.1 а.с.18-71).

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

У відповідності до п.95.3 ст.95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п.95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Таким чином, з урахуванням того, що узгоджена сума грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб та із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, самостійно задекларовані платником та визначене податковим органом, набуло статусу податкового боргу, а його розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення позивачем податкової вимоги та відсутність доказів добровільної сплати відповідачем визначеної суми боргу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 122,96 грн. та з орендної плати з юридичних осіб в сумі 466627,14 грн.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року по справі № 480/3848/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі № 480/3848/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 02.09.2021 року