Справа № 400/1600/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1600/21

Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Час і місце ухвалення: м.Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006, від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення йому не надсилались у строки та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006, яким визначено суму податку за 2015 рік, позивач зазначив, що в 2015 році місцеві ради могли встановити податок на майно лише за 2016 рік, а не за 2015 рік. Суму грошового зобов`язання визначено поза межами 1095 днів. Щодо податкового повідомлення-рішення від 31.10.2017 р. № 1964-13 позивач посилається на порушення строку, встановленого Податковим кодексом України (далі ПК України), оскільки рішення мало бути надіслано до 1 липня. По всім податковим повідомленням-рішенням позивач вказав на відсутність розрахунку податкових зобов`язань.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області та Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2019 р. № 00058-5006, від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 29.05.2019 р. № 00058-5006.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403 відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області судовий збір у сумі 85,39 грн. на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильно встановлені обставини справи та порушення норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що податкові повідомлення-рішення ним не отримувалися. При цьому також зазначає про порушення строку, встановленого Податковим кодексом України (далі ПК України), оскільки рішення мало бути надіслано до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом. В свою чергу відповідач не тільки пропустив строки для відправлення податкових повідомлень-рішень, але й зареєстрував ППР від 31.10.2017 року №1964-13 з запізненням майже в 3 місяці.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

При цьому, заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю представника апелянта у іншій справі, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки належних доказів на підтвердження викладених обставин до суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач з 26.08.2015 р. є власником житлового будинку загальною площею 1091,4 м2 по АДРЕСА_1 . З 14.07.2020 р. внесено зміни об`єкта нерухомого майна, а саме: зменшено загальну площу з 1091,4 м2 на 238,4 м2.

29.05.2019 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 00058-5006, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік у сумі 8540,21 грн. Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

31.10.2017 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 1964-13, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 55078,98 грн. Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

27.04.2018 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 28492,48 грн. Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

27.05.2019 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 29063,28 грн. Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

06.04.2020 р. відповідачем 2 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 29554,41 грн. Рішення отримане позивачем 19.06.2020 р.

Не погодившись з рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тог, що відповідачем порушено строк визначення суми грошового зобов`язання, передбачений ст. 102 ПК України, а отже прийшов до висновку, що нарахування позивачу податку за 2015 рік є протиправним, а податкове повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006 належить скасувати.

При цьому відмовив у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403, оскільки відповідачі довели належними доказами їх правомірність.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У силу вимог п.п. 10.1 та 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до положень п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості був установлений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 р., отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку встановлення цього податку.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з п.п. б п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Водночас, відповідно до п.п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Крім того, з 01.01.2016 р. набрав чинності п.п. 266.7.1-1 п. 266.7 ст. 266. ПК України, згідно з яким за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403.

При цьому, основними доводами апелянта є те, що податкові повідомлення-рішення ним не отримувалися. Також зазначає про порушення строку, встановленого Податковим кодексом України, оскільки рішення мало бути надіслано до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом. В свою чергу відповідач не тільки пропустив строки для відправлення податкових повідомлень-рішень, але й зареєстрував ППР від 31.10.2017 року №1964-13 з запізненням майже в 3 місяці.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.10.2 п.266.10 ст.266 ПК України у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Суд зазначає, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, не впливає на його законність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.02.2018 року по справі № 820/1975/17.

Отже, наявність затримки у формуванні та надсиланні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що невручення, несвоєчасне вручення податкового повідомлення-рішення лише може свідчити про дату початку перебігу строку сплати нарахованого грошового зобов`язання, а також а також звільнення від відповідальності за несвоєчасну його сплату, відповідно до пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 ПК України, а отже доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та такими, що не спростовують правомірність прийняття податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також колегія суддів зазначає, що не надіслання розрахунку позивачу разом із спірним податковим повідомленням-рішенням, як того вимагають положення п. 58.1 ст. 58 ПК України, не може однозначно свідчити про неправомірність прийняття самого податкового повідомлення-рішення, про що вірно було зазначено судом першої інстанції та аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 820/5357/17

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, загальна площа належного позивачу будинку, яка належить позивачу 1091,4 м2. Відтак, відповідачі обґрунтовано розрахували суму податкового зобов`язання без зменшення бази оподаткування на 120 м2 (оскільки будинок позивача перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі) та з урахуванням 25000,00 грн. (за перевищення загальної площі 500 м2). Помилок у розрахунках як судом першої так і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, та прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403.

Наведені ж в скарзі доводи апелянта правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст, 308, 313,315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 02 вересня 2021 року

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І.Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова