Справа № 640/8349/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8349/20 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач 1 або Офіс ГП), прокуратури Одеської області (в тексті - відповідач 2 або Прокуратура), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 11 березня 2020 року № 70дп-20 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 », яким прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області від 27 березня 2020 року № 611-l2, яким прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») з 02 квітня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на посаді прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області;

- стягнути з Прокуратури Одеської області, код ЄДРПОУ - 03528552, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на посаді прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не врахував, що орган, який здійснює дисциплінарне провадження, надаючи оцінку протоколу допиту свідка в даному випадку, не мав на це будь-яких законних підстав.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не врахував, що особу неможливо пригувати до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з її притягненням до кримінальної відповідальності.

Серед іншого, у своїй апеляційній скарзі позивач вказує на порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення та його застосування.

Також, наголошує на тому, що всупереч вимог ст.12, 257 КАС України суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, яка не могла бути розглянута у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до органів прокуратури, прийняв Присягу працівника прокуратури та з цього часу проходив службу на різних посадах.

27.12.2012 позивача ознайомлено з Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Наказом прокурора Одеської області від 15.12.2015 № 3481к позивач призначений на посаду прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області.

Наказом прокурора Одеської області від 08.04.2019 № 104 призначено службове розслідування за фактом повідомлення щодо затримання в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001089 від 18.11.2017 прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 під час одержання неправомірної вигоди, а також утворено Комісію для проведення такого розслідування.

08.05.2019 складено висновок службового розслідування, в якому, зокрема встановлено, що 07.04.2019 в рамках указаного кримінального провадження задокументовано факт одержання позивачем неправомірної вигоди та здійснено його затримання та, зокрема, установлено, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи відсутність у нього будь-яких процесуальних повноважень у кримінальному провадженні №0001892, досудове розслідування якого здійснювалося слідчим СУ ГУ НП в Одеській області, вступив у позаслужбові стосунки з учасниками вказаного кримінального провадження, запевняв їх у сприянні вирішенню їх проблем, у наявності в нього впливових знайомих, зокрема в органах судової гілки влади.

Також у Висновку вказано, що позивач був затриманий працівниками правоохоронних органів під час отримання неправомірної вигоди в розмірі 10 000 доларів США від ОСОБА_2 і що 09.04.2019 йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

Комісія вирішила, що службовим розслідуванням доведено факт грубого порушення позивачем ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, Присяги прокурора та Правил прокурорської етики, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до пунктів 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

13.05.2019 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) надійшла дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Жученка О.Д. від 08.05.2019 №11-657-19вих про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

15.05.2019 членом КДКП Коваленком А.А. прийнято рішення про відкриття у відношенні Позивача дисциплінарного провадження № 11/2/4-700дс-91дп-19.

12.07.2019 за результатами проведення перевірки КДКП складено висновок про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ припинено повноваження КДКП.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 № 9 створено Кадрову комісію з розгляду дисциплінарної скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

У зв`язку з цим, дисциплінарне провадження № 11/2/4-700дс-91дп-19, порушене у відношенні позивача, передано до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарної скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - Кадрова комісія).

11.03.2020 Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг прийнято рішення № 70дп-20 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 », яким вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

27.03.2020 прокуратурою Одеської області прийнято наказ № 611к на підставі вищевказаного рішення Кадрової комісії від 11.03.2020 № 70дп-20, яким позивача звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики з 02.04.2020.

Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи дану постанову колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно з вимогами статті 19 Закону України «Про прокуратуру» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Статтею 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, визначено, що одним із принципів, на яких ґрунтується професійна діяльність прокурорів, є зразковість поведінки та дисциплінованість.

Відповідно до статей 16, 18 цього Кодексу при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури.

Згідно зі статтею 21 вказаного вище Кодексу прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Поза службою поводитися коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення прокурора з метою впливу на посадових осіб.

Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийнято восьмим Конгресом Організації Об`єднаних Націй з попередження злочинності та поводження з правопорушниками, особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи здійснення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження передбачені статтею 43 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 цього Закону прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII визначено, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Згідно із частиною першою статті 45 Закону № 1697-VII, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Пунктом 3 частини першої статті 49 Закону № 1697-VII обумовлено, що на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, Кадрова комісія має встановити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури.

При цьому обов`язкова наявність судового рішення, яким би було визнано особу прокурора винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачав би відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом прокурора Одеської області від 08.04.2019 № 104 призначено службове розслідування за фактом повідомлення щодо затримання в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001089 від 18.11.2017 прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 під час одержання неправомірної вигоди, а також утворено Комісію для проведення такого розслідування.

26.04.2019 у рамках вказаного службового розслідування у позивача було відібрано письмові пояснення, в якому він заперечував отримання неправомірної вимоги.

08.05.2019 складено висновок службового розслідування, якому, зокрема встановлено, що 07.04.2019 в рамках указаного кримінального провадження задокументовано факт одержання позивачем неправомірної вигоди та здійснено його затримання та, зокрема, установлено, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи відсутність у нього будь-яких процесуальних повноважень у кримінальному провадженні № 0001892, досудове розслідування якого здійснювалося слідчим СУ ГУ НП в Одеській області, вступив у позаслужбові стосунки з учасниками вказаного кримінального провадження, запевняв їх у сприянні вирішенню їх проблем, у наявності в нього впливових знайомих, зокрема в органах судової гілки влади.

Також у Висновку вказано, що позивач був затриманий працівниками правоохоронних органів під час отримання неправомірної вигоди в розмірі 10 000 доларів США від ОСОБА_2 і що 09.04.2019 йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

При цьому, Комісія вказала, що з цього приводу мали місце численні негативні публікації в ЗМІ, що підриває авторитет самого прокурора, органів прокуратури і держави в цілому.

Крім того, у Висновку проаналізовано певні матеріали кримінального провадження, зокрема протокол допиту свідка ОСОБА_2 , якому в наступному присвоєно статус потерпілого, протоколи негласних слідчих дій.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було повно та всебічно проаналізовано обставини справи, доводи позивача та надано їм вірну правову оцінку. Разом з тим, позивач не погоджуючись із висновками суду першої інстанції у своїй апеляційній скарзі фактично повторює ті ж самі доводи, що були досліджені судом першої інстанції.

Так, апелянт, вказує на вимоги ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно відхилено таке посилання позивача як необґрунтоване, з огляду на те, що останнього було звільнено з посади з органів прокуратури безпосередньо внаслідок вчинення ним дисциплінарного проступку, що є окремою самостійною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та не залежить від наявності або відсутності судового вироку у відповідному кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Так, застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать працівника прокуратури не є тотожним кримінальній відповідальності за вчинення таких дій. Підставою для висновків службового розслідування є обставини вчинення позивачем дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у її об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Судом в рамках розгляду справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Відсутність обвинувального вироку суду у кримінальній справі не свідчить про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та не є перешкодою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, хоч і прийнято у тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно ОСОБА_1 , ґрунтується на самостійних правових підставах та доказах, отриманих в ході службового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/2137/15-а, від 16 січня 2019 року у справі №826/3102/17.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки кримінальна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, і притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутність складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності.

Застосовуючи до ОСОБА_1 такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення, Кадровою комісією оцінювались вчинені дії працівником прокуратури у своїй сукупності.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення обґрунтувань неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

У зв`язку з цим, при вирішенні даного спору слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18 червня 2019 року у справі №9901/699/18 про те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою.

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на викладене, доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що особу неможливо притягувати до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з її притягненням до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні позивачем мотивів та підстав звільнення його із займаної посади.

Доводи апелянта стосовно порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення та його застосування колегія суддів вважає необгрнутованими з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 13.05.2019 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) надійшла дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Жученка О.Д. від 08.05.2019 №11-657-19вих про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

15.05.2019 членом КДКП Коваленком А.А. прийнято рішення про відкриття у відношенні позивача дисциплінарного провадження № 11/2/4-700дс-91дп-19.

16.05.2019 членом КДКП Коваленком А.А. направлено лист повідомлення на адресу Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області прокурору ОСОБА_1 (особисто), яким повідомлено про відкриття дисциплінарного провадження №11/2/4-700дс-91дп-19.

12.07.2019 за результатами проведення перевірки КДКП складено висновок про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ припинено повноваження КДКП.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 № 9 створено Кадрову комісію з розгляду дисциплінарної скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

У зв`язку з цим, дисциплінарне провадження № 11/2/4-700дс-91дп-19, порушене у відношенні позивача, передано до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарної скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - Кадрова комісія).

11.03.2020 Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг прийнято рішення № 70дп-20 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 », яким вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

27.03.2020 прокуратурою Одеської області прийнято наказ № 611к на підставі вищевказаного рішення Кадрової комісії від 11.03.2020 № 70дп-20 позивача звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики з 02.04.2020.

Колегія суддів звертає увагу, що 03.03.2020 особисто позивачу було направлено лист Офісу ГП № 07-158дс-69дп-20-973вих20 з повідомленням про дату, час та місце проведення засідання Кадрової комісії з розгляду дисциплінарного провадження № 11/2/4-700дс-91дп-19.

Крім того, Офісом Генерального прокурора на офіційному веб-сайті 03.03.2020 було оприлюднено повідомлення про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії, що у відповідності до п.7 розділу ІІІ Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом генерального прокурора від 04.11.2019 №266 (зі змінами) вважається повідомленням належним чином з моменту оприлюднення відповідного оголошення.

Таким чином, ОСОБА_1 завчасно повідомлявся листами про дату і час засідання Комісії щодо розгляду його дисциплінарної справи. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю Комісії, а тому не може свідчити про неправомірність її дій. Обов`язок Комісії «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь у цьому засіданні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач, будучи обізнаним про те, що на розгляді Комісії перебуває дисциплінарне провадження щодо нього, протягом усього часу дисциплінарного провадження не цікавився станом його перебігу, не повідомив Комісію про намір узяти участь у її засіданні особисто або через свого представника, не надіслав будь-яких пояснень та доказів на спростування аргументів, викладених у дисциплінарній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що Кадрова комісія допустила порушення процедури ухвалення Рішення № 70дп-20, які б істотно обмежили чи порушили право позивача на захист та слугували передумовою для скасування такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2020 Прокуратурою Одеської області прийнято наказ № 419к, яким позивачу надано частину невикористаної щорічної відпустки з 02.03.2020 по 01.04.2020 включно.

У період з 23.03.2020 по 28.03.2020 позивач перебував на лікарняному і, відповідно до листка непрацездатності, 01.04.2020 повинен був стати до роботи.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач звільнений з посади в органах прокуратури з 02.04.2020, тобто після завершення щорічної відпустки та виходу з лікарняного. Відтак, відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем положень статті 40 КЗпП України під час звільнення позивача з займаної посади.

Доводи апелянта про те, що копії матеріалів кримінального провадження №001089, на підставі яких складений висновок про результати службового розслідування, не могли бути предметом розгляду Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Комісією під час дисциплінарного провадження, а в наступному Кадровою комісією було надано відповідну оцінку наявним матеріалам виключно в рамках дисциплінарного провадження.

Так, за результатами службового розслідування доведено факт грубого порушення прокурором ОСОБА_1 вимог статті 19 ЗУ «Про прокуратуру», статей 16, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого 27.04.2017 Всеукраїнською конференцією прокурорів, Присяги прокурора, правил прокурорської етики.

З цього приводу мали місце численні негативні публікації в засобах масової інформації, що підривають авторитет самого прокурора, органів прокуратури, так і держави в цілому, тому що прокурори при здійсненні своїх повноважень представляють державу.

Зазначені порушення сталися внаслідок грубого нехтування прокурором ОСОБА_1 основними принципами професійної етики, та поведінки працівників прокуратури, неналежного виконання службових обов`язків.

Так, колегія суддів звертає увагу, що встановлені у ході дисциплінарного провадження Комісією факти та обставини, пов`язані з поведінкою прокурора під час подій, що стали предметом досудового розслідування, мають значення тільки для прийняття рішень Комісією в межах її компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Комісія не вирішувала питання обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, а лише перевіряла наявні в матеріалах кримінального провадження обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури в частині дотримання норм професійної етики, та наявності в діях прокурора ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку.

Так, перевіряючи підстави прийняття відповідачами оскаржуваного в цій справі рішення Кадрової комісії Офісу ГП від 11.03.2020 № 70дп-20 та наказу від 27.03.2020 № 611-l2, судом першої інстанції доцільно звернуто увагу на те, що під час службового розслідування та перевірки, за результатами яких прийнято спірні рішення, відповідачами було виявлено вчинення позивачем дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а саме допущення протиправних позаслужбових стосунків з учасником кримінального провадження, використання своїх службових повноважень та статусу на користь приватних інтересів, вчинення дій, які дискредитують його як працівника прокуратури, що набуло суспільного резонансу та суттєво підірвало авторитет і престиж органів прокуратури.

Колегія суддів зауважує, що допущення подібної поведінки підриває як авторитет самого прокурора, органів прокуратури, так і держави в цілому, оскільки етичні норми є основоположними нормами поведінки працівників прокуратури, а вищезазначена подія за участі позивача набула негативного суспільного резонансу і розголосу в засобах масової інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 819/950/16, від 11 грудня 2019 року у справі № 816/1841/17 та від 31 березня 2020 року у справі № 804/2593/18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 800/531/17 та від 11 вересня 2018 року у справі №9901/14/17.

Таким чином, комісія належним чином з`ясувала обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, з яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази, та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку. Оскаржуване рішення Кадрової комісії є вмотивованим, містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену законом.

У ході судового перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції позивачем було надано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2021, відповідно до якої кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. На переконання позивача за реабілітуючими підставами.

Так, дослідивши вказану ухвалу суду, колегія суддів зауважує наступне.

Вказаною ухвалою, встановлено «Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення шляхом обману ОСОБА_2 , не маючи будь-яких процесуальних повноважень у кримінальному провадженні № 0001892 від 03.04.2018, процесуальне керівництво у якому на підставі постанови заступника прокурора Одеської області від 20.03.2019 здійснюється групою прокурорів відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Одеської області, використовуючи вагомість статусу працівника прокуратури у його сприйнятті ОСОБА_2 , через відповідну функцію мобільного додатку для смартфонів «Telegram» о 17 год. 30 хв. 04.04.2019 зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що зміна йому запобіжного заходу на домашній арешт є його заслугою, та ОСОБА_2 винен йому грошові кошти у сумі 5000 доларів США, які він має віддати працівникам правоохоронних органів, які приймали рішення щодо зміни йому запобіжного заходу.

Крім цього, ОСОБА_1 повідомив про можливість вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт ОСОБА_5 , який є тестем ОСОБА_2 та виступає організатором ряду кримінальних правопорушень у скоєнні яких їх підозрюють.

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого умислу, приблизно о 22:00 годині 04.04.2019 під час зустрічі з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ввів його в оману, запевнивши про те, що запобіжний захід ОСОБА_5 буде змінено за умови передачі йому грошових коштів у розмірі 10000 доларів США для співробітників прокуратури Одеської області та для суддів Київського районного суду міста Одеси. При цьому передавати вказані грошові кошти ОСОБА_1 наміру не мав.

07.08.2019 близько 13:00 години ОСОБА_1 , шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу будинку № 11 по вул. Академічній в м. Одесі, в салоні автомобіля Mercedes - Benz державний номерний знак НОМЕР_2 одержав від ОСОБА_2 , який діяв з відома та під контролем правоохоронних органів, грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07.04.2019 становить 266 000 грн.

При цьому, ОСОБА_1 заздалегідь усвідомлював, що не буде здійснювати будь-яких дій, направлених на вирішення даного питання, оскільки зміна запобіжного заходу ОСОБА_5 , який являється організатором організованої злочинної групи у кримінальному провадженні, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокуратурою Одеської області, процесуально є неможливим.

В подальшому ОСОБА_1 був затриманий співробітниками правоохоронних органів на місці скоєння злочину».

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони у свою чергу класифікуються за декількома критеріями - реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. На противагу цьому нереабілітуючі позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідки зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

Вказаний висновок висловлено Верховним судом у постанові від 7 липня 2021 року у справі № 487/1817/18.

Так, згідно вказаної ухвали кримінальне провадження відносно позивача було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, що на переконання колегії суддів не відноситься до реабілітуючих підстав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що закриття кримінального провадження відносно позивача не свідчить про відсутність в його діях дисциплінарного проступку.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто дану справу в порядку спрощеного провадження, колегія суддів приймає до уваги, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу частин 1,2 статті 257 КАС України вбачається, що справи незначної складності, які визначені ч. 6 ст. 12 КАС України та перелік яких не є вичерпним, розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження в безальтернативному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Дана справа є справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розмінні вказаного Закону, тому не відноситься до справ незначної складності.

Водночас відповідно до частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною четвертою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідні норми містить також частина четверта статті 12 КАС України, згідно з якою (у редакції, чинній на час розгляду цієї справи судом першої інстанції) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

За приписами частини третьої статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається, жоден із вищеперелічених чотирьох виключних випадків не є аналогічним предмету спору у даній справі, тому прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного позовного провадження немає.

Відтак, не має достатніх підстав вважати, що розгляд цієї справи мав відбуватися виключно за правилами загального позовного провадження, що спростовує доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині помилковості віднесення справи до категорій справ з незначною складністю.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі обставини позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.В. Чаку

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2021 року.