Справа № 340/2474/21
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

03 вересня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2474/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

позивач-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

відповідач: Новоархангельська селищна рада (26100, Кіровоградська область, смт. Новоархангельськ, вул. Слави, 44, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через адвоката Мелєзгінова Ю.В., звернулися до суду з адміністративним позовом до Новоархангельської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власниці домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , неодноразово зверталися до Новоархангельської селищної ради із заявами про оформлення права власності на земельну ділянку під цим будинком, проте дотепер отримують відмови. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №340/3494/20 Новоархангельська селищна рада розглянула заяви позивачів від 05.06.2020 року та прийняла рішення №199 від 11.02.2021 року, яким відмовила їм у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Про розгляд цього питання на сесії Новоархангельської селищної ради позивачам відомо не було, а рішення №199 від 11.02.2021 року не містить законних підстав відмови. Тож у березні 2021 року позивачі повторно звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за наявними у відповідача документами, що подавалися раніше. Представник позивачів стверджує, що заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 всупереч вимогам статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не розглядалися на пленарному засіданні Новоархангельської селищної ради, а рішення за ними у встановлений частиною 7 статті 118 ЗК України місячний строк не прийнято. З цих підстав просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Новоархангельської селищної ради в частині нерозгляду поданих позивачами заяв від 29.03.2021 року вх. №480-з та №481-з про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на пленарних засіданнях селищної ради;

- зобов`язати Новоархангельську селищну раду видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0956 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою судді від 08.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивачі неодноразово зверталися до Новоархангельської селищної ради з клопотаннями про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням Новоархангельської селищної ради №199 від 11.02.2021 року позивачам відмовлено у наданні такого дозволу. Попередньо це питання було розглянуто на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин та встановлено невідповідність місця розташування обраної позивачами земельної ділянки вимогам законів, оскільки обрана земельна ділянка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_3 , а між нею та позивачами існує спір щодо меж земельних ділянок. За результатами розгляду заяв позивачів від 29.03.2021 року їм направлено лист-роз`яснення. Заперечуючи бездіяльність у спірних правовідносинах, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивачів подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позову та стверджував, що позивачі претендують на земельну ділянку під нерухомим майном, що належить їм на праві власності. Заперечував те, що ця земельна ділянка перебуває у приватній власності іншої особи. Зазначив, що метою отримання позивачами дозволу на розроблення проекту землеустрою є формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та визначення її дійсної площі та меж, що дозволить вирішити спір з власниками суміжної земельної ділянки.

Відповідач правом подачі заперечень не скористався. Натомість надіслав додаткові пояснення, у яких повідомив, що Новоархангельською селищною радою прийнято рішення №1027 від 08.07.2021 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ".

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.09.2000 року квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . (а.с. 20)

Крім того за договором дарування від 03.10.2003 року ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_5 . (а.с. 21)

Відповідно до присадибного плану (схеми) за адресою АДРЕСА_3 розташований двоквартирний житловий будинок, загальною земельною площею 956, 12 кв.м. (а.с. 22)

Право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт не зареєстровано.

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Новоархангельської селищної ради із заявою від 05.06.2020 року про надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_3 .

Про результати розгляду цієї заяви Новоархангельський селищний голова надав позивачам відповідь №498 від 02.07.2020 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у серпні 2020 року звернулися до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність Новоархангельської селищної ради в частині не розгляду поданих позивачами заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на пленарних засіданнях селищної ради;

- зобов`язати Новоархангельську селищну раду видати їм дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0956 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року в адміністративній справі №340/3494/20 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Новоархангельської селищної ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 05.06.2020 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зобов`язано Новоархангельську селищну раду не пізніше місячного строку з дня набрання цим рішенням суду законної сили розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 05.06.2020 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 26 - 29)

На виконання цього судового рішення на засіданні Новоархангельської селищної ради восьмого скликання прийнято рішення №199 від 11.02.2021 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ". Цим рішенням відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 загальною площею 0,0956 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_3 . (а.с. 12)

У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Новоархангельської селищної ради з новими заявами від 29.03.2021 року, в якій кожна з них просила надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,0956 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_3 . (а.с. 6, 7)

Вказані заяви зареєстровані виконкомом Новоархангельської селищної ради 29.03.2021 року за №480-з та №481-з.

Листом №05-11/31 від 28.04.2021 року заступник Новоархангельського селищного голови повідомив позивачів, що питання щодо надання їм дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою раніше вже було вирішено, оскільки на виконання судового рішення у справі №340/3494/20 Новоархангельською селищною радою прийнято рішення №199 від 11.02.2021 року. Регламентом селищної ради не передбачено розгляд вдруге питання, з якого вже прийнято рішення. (а.с. 10)

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, стверджуючи, що відповідач не розглянув їхні заяви від 29.03.2021 року у встановлений строк та спосіб.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частин 1, 2 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Частинами 1- 5 статті 79-1 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з частинами 7 - 10, 12 статті 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про землеустрій" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно з пунктом "е" статті 184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.

У статті 1 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на час звернення позивачів до відповідача із заявами від 29.03.2021 року) визначено, що межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності зокрема в разі: б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою; в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється зокрема на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації).

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Видами документації із землеустрою є зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" передбачені вимоги до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)").

Відповідно до цієї норми (у редакції, чинній на час звернення позивачів до відповідача із заявами від 29.03.2021 року) встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі:

а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку;

б) у користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, що перебуває в постійному користуванні підприємств, установ, організацій, на якій розташоване нерухоме майно (будівля, споруда), яке є об`єктом державно-приватного партнерства (концесії). Така технічна документація розробляється на замовлення державного партнера (концесієдавця).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (надалі - Інструкція №376).

Пунктом 1.2 розділу І Інструкції №376 передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3 розділу ІІ Інструкції №376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами 1, 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Аналіз цих законодавчих норм свідчить, що процедури набуття громадянами права власності на землю та процедури межування земель (встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)) передбачають проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації із землеустрою. Підставою для розроблення такої документації є рішення ради, яке приймається за заявою громадянина про надання йому дозволу на виготовлення відповідної документації із землеустрою. Вирішення такої заяви повинно відбуватися в порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", тобто на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий порядок та спосіб прийняття рішень з питань регулювання земельних відносин та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Дозвіл органу місцевого самоврядування на розроблення такої документації не є рішенням про передачу земельної ділянки у власність, а направлений на ідентифікацію та формування земельної ділянки, яка в подальшому може стати об`єктом цивільних прав.

Воднораз, у разі передачі у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється на замовлення власника житлового будинку та не потребує дозволу.

Судом установлено, що у своїх заявах від 29.03.2021 року, поданих до Новоархангельської селищної ради, позивачі як власники будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , просили надати їм дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки під цим житловим будинком.

До суду з цим позовом позивачі звернулися, оскаржуючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду їхніх заяв від 29.03.2021 року на пленарних засіданнях селищної ради.

Між тим, у ході судового розгляду цієї адміністративної справи заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.03.2021 року були винесені на розгляд п`ятнадцятої сесії Новоархангельської селищної ради восьмого скликання та на пленарному засіданні 08.07.2021 року прийнято рішення №1027 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ". Цим рішенням відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 загальною площею 0,0956 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_3 . (а.с. 102)

Статтею 5 КАС України передбачено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні адміністративної справи.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зауважує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Крім того, самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частиною 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Оскільки після подання позову відповідачем як представницьким органом місцевого самоврядування за заявами позивачів від 29.03.2021 року на пленарному засіданні ради прийнято рішення №1027 від 08.07.2021 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 " та оскаржуване порушення виправлено, тому суд не вбачає підстав для визнання протиправною оскарженої бездіяльності відповідача щодо нерозгляду цих заяв на пленарних засіданнях селищної ради та закриває провадження у справі за вказаною позовною вимогою на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Суд зазначає, що законність рішення Новоархангельської селищної ради №1027 від 08.07.2021 року не є предметом даного спору, оскільки позивачі не зверталися до суду із заявою про зміну предмета позову у цій справі. Законність такого рішення може бути предметом окремого позову, поданого у загальному порядку.

Також суд відхиляє доводи позову про неправомірність дій відповідача при прийнятті рішення №199 від 11.02.2021 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ", яке прийнято на виконання судового рішення в адміністративній справі №340/3494/20, оскільки обставини протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача, вчинених на виконання судового рішення, досліджуються за окремою процедурою, регламентованою статтею 383 КАС України.

Щодо другої позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то ця позовна вимога не є похідною від первісної позовної вимоги про визначання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяв позивачів від 29.03.2021 року, в яких вони просили надати їм дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

До того ж позовна вимога про зобов`язання Новоархангельської селищної ради видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0956 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була заявлена позивачами та вирішена судом в адміністративній справі №340/3494/20.

Відтак суд прийшов до висновку, що провадження у справі за цією позовною вимогою слід закрити на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Частиною 2 статті 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У позовній заяві представник позивачів просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені ними у зв`язку з розглядом цієї справи - судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Порядок розподілу судових витрат передбачений статтею 139 КАС України.

Відповідно до частин 1, 3, 7, 8 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Якщо спір вирішується шляхом примирення і сторони не дійшли згоди щодо розподілу судових витрат, то кожна сторона у справі несе половину судових витрат. (стаття 141 КАС України).

Відтак, за правилами Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право на присудження на його користь понесених ним витрат у справі з відповідача суб`єкта владних повноважень - у уразі задоволення (часткового задоволення) позову, або у разі відмови позивача від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви.

У даній справі позивач не подавав заяву про відмову від позову в порядку статті 189 КАС України.

Отже оскільки у даній справі суд не приймав рішення про задоволення (часткове задоволення) позову або про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.238 КАС України, натомість закриває провадження на підставі п.4, 8 ч.1 ст.238 КАС України, тому підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

До того ж суду не надано доказів понесення позивачами витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

При зверненні до суду з цим позовом позивачка ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., перерахувавши його квитанцією №82842 від 07.06.2021 року.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на закриття провадження у справі на підставі п. 4, 8 ч.1 ст.238 КАС України, позивачці ОСОБА_2 слід повернути з бюджету сплачений нею судовий збір.

Керуючись статтями 9, 139, 238, 248, 256, 291, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в адміністративній справі.

Повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 908 гривень, що перерахована квитанцією №82842 від 07.06.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 15 - денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш