Справа № 279/3241/21
Суддя: Невмержицька О. А.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №279/3241/21
Номер рядка звіту 140
номер провадження 2-а/279/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Коростень адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області, третя особа: працівник батальйону патрульної поліції Мар`янич Андрій Петрович про визнання протиправними дій працівника патрульної поліції та скасування постанови про накладення стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати протиправними дії працівника УПП Мар`янича П.П. та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія БАА № 129014 від 13.06.2020 року, зазначивши, що 13.06.2021 року вказаним інспектором поліції була винесена постанова про накладення на нього штрафу за ст.122 ч.1 КУпАП в розмірі 340 гривень за вчинення правопорушення, а саме не виконання вимог дорожнього знаку 5.45 ПДР, перевищення встановленої швидкості руху в населеному пункті. Вказану постанову вважає незаконною, оскільки правил дорожнього руху не порушував, скористатися правовою допомогою адвоката йому не дали, постанова не підтверджена належними доказами. Швидкість руху вимірювалась інспектором за допомогою приладу TruCam, який він тримав в руках, що не відповідає положенням ст.40 Закону України "Про національну поліцію".

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в заяві до суду клопотав про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представником відповідача та третьої особи подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає, оскільки твердження позивача не відповідають дійсності, постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи. Факт вчинення позивачем правопорушення був зафіксований за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTІ 20/20 №ТС001135, який зафіксував, те що позивач рухався зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті (с.Поташня) на 66 км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель-Ягодин, де встановлено обмеження швидкості руху в 50 км/год.. В задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 13.06.2021 року відносно ОСОБА_1 винесено постанова серія БАА № 129014 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП, а саме, не виконання вимог дорожнього знаку 5.45 ПДР, перевищення встановленої швидкості руху в населеному пункті. Особою, яка винесла вказану постанову зазначено працівника батальйону патрульної поліції Мар`янича Андрія Петровича.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Сторона відповідача доказів щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та доказів того, що особа, яка наклала стягнення була наділена повноваженнями щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не подала.

Статтею 122 ч.1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п.12.4. Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM LTІ 20/20 №ТС001135.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

З вказаних матеріалів фото та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб Хонда-Аккорд н/з НОМЕР_1 на 66 км а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин рухався зі швидкістю 79 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості TruCAM №ТС001135, що на рухомий автомобіль Хонда-Аккорд н/з НОМЕР_1 наведено ціль та здійснювався замір швидкості. Однак відповідачем не надано належних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимітрювання швидкості руху автомобіля позивача. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Частиною 3 ст.283 КпАП України чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис, що наданий відповідачем як доказ керування позивачем транспортним засобом і вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи вищевикладені положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.

Позивач, вказує на те, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи, відповідач не задовольнив клопотання через бажання отримати правову допомогу адвоката, чим позбавив можливості скористатися своїм гарантованим правом на захист.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч.1 статті 121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту.

Відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України (ч. ст. 251 КпАП України).

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,6,9,73-77,242-246,286,293,295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Постанову серії БАА № 129014 від 13.06.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позову відмовити.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати в сумі 454,00 грн. відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Київській області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники :

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Київській області, місце знаходження: м.Київ вул.Туполєва, 19.

Третя особа : працівник батальйону патрульної поліції Мар`янич Андрій Петровчи, місце знаходження: Бучанський район с.Чайка вул.Лобановського, 32-А.

Суддя: Невмержицька О.А.