Справа № 420/15194/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправними дії, визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про:

- визнання протиправними дії відповідача у ненаданні адміністративної послуги по заяві (про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність) позивачу, від 07.11.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України «Про адміністративні послуги» у строк, встановлений законом (Земельним Кодексом пункт 9 статті 118);

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 04.12.2020 року №15-16985/13-20-СГ;

- скасування наказу відповідача від 16.12.2020 року №81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5041 до комунальної власності;

- зобов`язання відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,7411 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:5041.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. У встановлений законом строк відповіді позивач не отримав, а тому за принципом мовчазної згоди за власні кошти розробив проект землеустрою, який погоджено з земельним відомством (висновок експерта державної експертизи ОСОБА_2 від 18.02.2020 року) та додатково погоджено органом охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації 04.03.2020 року. При отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою позивач двічі оскаржував накази ГУ Держгеокадастру в Одеській області в суді (справи №420/3293/19, №420/3099/20) та на виконання рішень суду отримав наказ від 04.09.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Через систему екстериторіальності бажану земельну ділянку внесено до ДЗК та отримано кадастровий номер :01:003:5041. Позивачем поштою через Центр надання адміністративних послуг вислана заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, яка отримана Центром Адмінпослуг 12.11.2020 року та передана до відповідача. Однак 04.12.2020 року відповідачем прийнято наказ №15-16985/13-20-СГ про відмову у затвердженні проекту землеустрою та наданні у власність земельної ділянки. Позивач вказує, що таке рішення прийняте з порушенням встановленого строку та адмінпослуга йому не надана, та додатково зазначає, що у його випадку: проект землеустрою - погоджено (висновок від 18.02.2020 року); обов`язкова державна експертиза - не потрібна (п.5 та 7 зазначеного висновку); отримано погодження органу охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 04.03.2020 року; ділянку внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер :01:003:5041. Оскільки відповідно до норм ЗК України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, ГУ Держгеокадастру в Одеській області не має права відмовляти йому в затвердженні проекту землевідведення, оскільки у нього відсутній адміністративний розсуд в даному питанні (заключна стадія - затвердження проекту), тобто повноваження не є дискреційними. За таких обставин позивач вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області є протиправним та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що позивач звернувся до Головного управління з заявою від 17.11.2020 року вх.№Г-20138/0/36-20 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання безоплатно у власність земельну ділянку площею 1,7411 га з кадастровим номером :01:003:5041 для ведення особистого селянського господарства на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) та Наказом Головного управління від 04.12.2020 №15-16985/13-20-СГ йому відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, з підстав не відповідності акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та кадастрового плану земельної ділянки вимогам чинного законодавства. Крім того, на матеріалах поданої на розгляд документації із землеустрою, передбачений, але відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Оскільки за результатами розгляду заяви 04.12.2020 року прийнято наказ, відповідач вважає, що адміністративна послуга є наданою. Представник відповідача зазначає, що під час розгляду проекту землеустрою поданого позивачем на затвердження, Головним управлінням встановлені недоліки проекту землеустрою, про що безпосередньо вказано в оскаржуваному наказі від 04.12.2020 №15-16985/13-20-СГ, які підлягають усуненню, у зв`язку з чим відсутні підстави для затвердження поданого проекту землеустрою. Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Одеської області, водночас земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:5041 площею 1,7411 га передана наказом Головного управління від 16.12.2020 року №81-ОТГ у комунальну власність Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області. Оскільки розпорядження земельними ділянками комунальної власності не належить до компетенції Головного управління, вимога Позивача про затвердження проекту землеустрою Головним управлінням, не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи правом на надання пояснень щодо позову не скористався.

Ухвалою суду від 04.01.2021 позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.05.2021 року позовні вимоги в частині вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.2020 року №81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5041 до комунальної власності - залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі №340/171/21.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року поновлено провадження в адміністративній справі №420/15194/20.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те, що суддя Іванов Е.А. з 09.08.2021 року перебував у щорічній черговій відпустці, у зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.04.2019 року звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (Вх.№Г-4435/0/36 від 11.04.2019 року) щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність в межах норм безоплатної приватизації громадянином України орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель державної власності сількогосподарського призначення (між земельними ділянками з кадастровими номерами :01:003:4791 та :01:003:1595. До поданої заяви позивачем додано копії наступних документів: паспорт громадянина України, ідентифікаційного коду, а також згоду на збір та обробку персональних даних, графічний додаток з зазначенням бажаного місця розташування.

ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 ч.7 ст.118 ЗК України замовив розроблення проекту землеустрою, про що направив відповідне повідомлення відповідачу. Так, ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сількогосподарського призначення, що перебувають в державній власності (землі запасу) на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, на підставі договору №245/ПР-МЗ від 16.05.2019 року про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на замовлення ОСОБА_1 (т.1 а.с.76-169).

Позивачем вчинені дії щодо реєстрації вказаної земельної ділянки в ДЗК та отримано кадастровий номер :01:003:5041.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ Держгеокадастру в Одеській області листом від 08.05.2019 року №Г-4435/0-2811/0/37-19 надано відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року по справі №420/3293/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково, та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року та позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру в Одеській області стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів); зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Одеській області у передбачений Земельним кодексом України строк розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем прийнято наказ від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», який позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року по справі №420/3099/20 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку); зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку) на підставі його клопотання від 08.04.2019 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року.

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем прийнято наказ від 04.09.2020 року №15-12724/13-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».

В подальшому ОСОБА_1 07.07.2020 року звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність в межах норм безкоштовної приватизації громадянином України площею 1,7411 га для ведення особистого селянського господарства на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель державної власності сількогосподарського призначення, кадастровий номер :01:003:5041 (Вх.№Г-14983/36-20 від 26.08.2020 року). До вказаної заяви зокрема додано примірник проекту землеустрою на 88 арк., копії витягу з ДЗК, висновку про погодження проекту землеустрою експертом системи Держгеокадастру, висновку про погодження проекту землеустрою органом охорони культурної спадщини.

Однак ГУ Держгеокдастру в Одеській області 16.09.2020 року прийнято Наказ №15-1337/13-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою, який позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі №340/3140/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 07.07.2020 року з порушенням двотижневого строку, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокдастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-1337/13-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», зобов`язано ГУ Держгеокдастру в Одеській області не пізніше двох тижнів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстрована 26.08.2020 року за №Г-14983/0/36-20) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду (т.2 а.с.95-104). Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2021 року.

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем прийнято наказ від 15.04.2021 року №15-1766/13-21-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» з підстав, що бажана до відведення земельна ділянка передана в комунальну власність.

Також судом встановлено, що позивач повторно звертався до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність аналогічного змісту 30.09.2020 року, 23.10.2020 року, 07.11.2020 року, 23.12.2020 року.

Щодо заяви від 07.11.2020 року, така подана поштою через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради, 12.11.2020 року вказана заява отримана Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради та передана до ГУ Держгеокадастру в Одеській області 13.11.2020 року (Вх.№Г-20138/0/36-20 від 17.11.2020 року) (т.2 а.с.81-85).

04.12.2020 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області прийнято Наказ №15-16985/13-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, розмір земельної ділянки 1,7411 га, кадастровий номер :01:003:5041, із призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність, з підстав того, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства; на матеріалах поданої на розгляд документації із землеустрою, передбачений, але відсутній кадастровий номер земельної ділянки (т.2 а.с.86).

Крім того судом встановлено, що Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.2020 року №81-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», Головним управлінням передано Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 11,1442 га згідно з актом приймання-передачі (т.2 а.с.89-91).

Згідно вказаного наказу до комунальної власності передана, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:5041 (т.2 а.с.91), яку позивач бажає отримати у власність.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Частиною 3 ст.22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, зокрема.

Пунктом «б» ч.1 ст.81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Стаття 122 Земельного кодексу України визначає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Статтею 118 ЗК України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, що фактично включає такі стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою, такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №509/4156/15-а від 17.12.2018 року.

При цьому суд зазначає, що положення ч.7 ст.118 ЗК України передбачають право особи замовити розробку проекту землеустрою самостійно, у випадку ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі №804/3703/16 від 14.03.2018 року, по справі №815/3474/17 від 29.07.2019 року.

Тому, оскільки ОСОБА_1 вважав неправомірною відмову відповідача у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, він уклав договір на його розробку, що узгоджується з положеннями ЗК України. Крім того, неправомірна відмова позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою встановлена рішеннями суду по справам №420/3293/19, №420/3099/20.

Відтак суд критично ставиться до тверджень представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, що позивач не отримавши дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від органу виконавчої влади, без правових на те підстав, уклав договір від 16.05.2019 року №245/ПР-МЗ на розробку проекту землеустрою з ФОП ОСОБА_3 , коли дозвіл на розробку проекту землеустрою позивач отримав 04.09.2020 року.

Питання погодження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність регламентовані ст.118 та ст.186-1 ЗК України.

Частиною 8 ст.118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Статтею 186-1 ЗК України встановлені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною 1 ст.186-1 ЗК України встановлено, зокрема, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: розташованої на території пам`яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини (абзац 3 ч.3 ст.186-1 ЗК України).

Згідно з ч.4 ст.186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах 2 і 3 цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах 1 - 3 цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відповідно до ч.6, 8 ст.186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах 1 3 цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах 1 - 3 цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При цьому розробник подає на погодження оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до органу, визначеного в ч.1 ст.186-1 ЗК України, саме за місцем розташування земельної ділянки.

Водночас позивач додав до позову висновок погодження проекту землеустрою від 18.02.2020 року погоджений експертом державної експертизи виготовлений на бланку зі штрихкодом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області (т.2 а.с.72).

Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою від 07.11.2020 року, яка зареєстрована ГУ Держгеокадастру в Одеській області 17.11.2020 року, отже відлік двотижневого строку розпочато з 18.11.2020 року, який сплив 01.12.2020 року, натомість заява позивача розглянута відповідачем та видано відповідний наказ лише 04.12.2020 року, тобто поза межами двотижневого строку встановленого законом.

Водночас враховуючи, що відповідачем прийнято наказ за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.12.2020 року №15-16985/13-20-СГ, суд доходить висновку, що адміністративна послуга по заяві позивача від 07.11.2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність була надана, проте надана з пропуском встановленого двотижневого строку на розгляд такої заяви.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач допустив порушення двотижневого строку розгляду заяви позивача від 07.11.2020 року, оскільки наказ виданий 04.12.2020 року, а відтак протиправними є не дії, а саме бездіяльність ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо своєчасного не розгляду заяви позивача. Жодних пояснень з даного приводу відповідачем у відзиві не наведено.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо своєчасного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 07.11.2020 року (зареєстровану відповідачем 17.11.2020 року).

Як встановлено судом, відповідачем виявлені недоліки проекту землеустрою, поданого позивачем на затвердження, які підлягають усуненню на думку відповідача, про, що вказано в Наказі №15-16985/13-20-СГ від 04.12.2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки». Відтак ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність з підстав того, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства; на матеріалах поданої на розгляд документації із землеустрою, передбачений, але відсутній кадастровий номер земельної ділянки (т.2 а.с.86).

Проте з наведених вище норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 ЗК України, норми ст.118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у поставах по справі №480/313/19 від 27.10.2020 року, по справі №820/4852/17 від 30.10.2018 року.

Суд доходить висновку, що відповідач під час розгляду питання щодо затвердження проекту землеустрою фактично здійснював дії щодо його погодження, та оскаржуваним наказом відмовив позивачу в затвердженні такого проекту з підстав, не передбачених нормами ЗК України.

Принцип юридичної визначеності, який є елементом принципу верховенства права, має на меті, крім іншого, дотримання принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Таким чином, позивач мав обґрунтовані очікування на прийняття відповідачем рішення за його заявою у відповідності до вимог законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що наказ №15-16985/13-20-СГ від 04.12.2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» є протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Крім того як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на час розгляду даної справи відповідачем прийнято наказ №81-ОТГ від 16.12.2020 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно з яким передано Таїровський селищній рада Одеського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки загальною площею 11,1442 га, які розташовані на території Одеського (Овідіопольського) району Одеської області згідно з актом приймання-передачі, та у вказаному акті, зокрема, зазначена спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:5041, як така, що передана до комунальної власності.

Вказаний наказ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5041 до комунальної власності на даний момент є чинним, в судовому порядку не скасований.

Так, Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року по справі №340/171/21, залишеним без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про скасування наказу відповідача від 16.12.2020 року №81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5041 до комунальної власності. Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 року у справі №340/171/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа - Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про часткове скасування наказу.

Вищезазначені обставини перешкоджають прийняттю рішення судом зобов`язального характеру по відношенню до відповідача щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5041.

При цьому суд роз`яснює позивачу, що у нього є право на отримання земельної ділянки у власність, відповідно до положень ст.118 ЗК України, а в органу місцевого самоврядування - обов`язок затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Одеській області подати до суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та одночасно просить встановити строк не більше 1-го тижня.

Приписами ч.1 ст.382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення ст.382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи, тобто встановлення зобов`язання надати до суду звіт про виконання рішення суб`єкта владних повноважень за змістом цитованої норми є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас судом відмовлено в задоволенні позову в частині вимоги зобов`язального характеру до відповідача щодо затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,7411 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:5041.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня необхідність зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Одеській області подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду надано квитанції №0.0..1 від 19.12.2020 року та №0.0..1 від 11.03.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 2522,40 грн.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1681,60 грн. з ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративного позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо своєчасного не розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 07.11.2020 року (зареєстровану Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області 17.11.2020 року).

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-16985/13-20-СГ від 04.12.2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. сплачені за квитанцією №0.0..1 від 19.12.2020 року та 840,80 грн. сплачені за квитанцією №0.0..1 від 11.03.2021 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код за ).

Третя особа Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрово, вул. 40-років Перемоги, 25, ).

Суддя Е.А.Іванов