Справа № 540/2739/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2739/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відмовою здійснити перерахунок ОСОБА_1 та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2015 року по 17.01.2020 рік виходячи з розміру всього грошового забезпечення в відповідно до вимог частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII , Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів громадян» від 17.07.2003 року №1078 - неправомірною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2015 року по 17.01.2020 року, виходячи зі всього його грошового забезпечення відповідно до вимог частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів громадян» від 17.07.2003 року №1078 , з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 . За період служби з 01.01.2018 року по 17.01.2020 року індексація йому виплачена, як він вважає, не в повному обсязі. 27.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити індексацію за вказаний період. Листом від 09.06.2021 № 862/688 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті індексації.

Позивач з посиланням на Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 вважає відмову протиправною, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.06.2021 відкрито спрощене провадження, визначено розглядати справу в порядку письмового провадження.

13.07.2021 року відповідачем надано відзив, згідно якого заявлених позовних вимог не визнає. Стверджує, що нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювалось в порядку та у спосіб, передбачені законом.

Так, відповідач стверджує, що проведення індексації перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. В спірний ж період військова частина фінансових ресурсів для виплати індексації не мала.

Окрім викладеного, відповідач зазначає, що механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки законодавчо не передбачена.

Крім того зазначає, що з січня по грудень 2015 та з грудня 2018 по січень 2020 (місяць звільнення з військової служби) індексація позивачу виплачувалась.

На підставі викладеного, зазначає, що права позивача військовою частиною не порушені, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в в/ч НОМЕР_1 . Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 17.01.2020 №12 майора ОСОБА_1 - командира вертолітної ланки вертолітної ескадрильї, звільненого відповідно до підпункту "б" п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби, наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 24.12.2019 №542, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, зараховано до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату Херсонської області.

Згідно інформації, наданої відповідачем на виконання ухвали суду, в період з січня по листопад 2015 індексація позивачу виплачувалась (а.с.30), з грудня 2015 по листопад 2018 не нараховувалась та не виплачувалась, в грудні 2018 індексація виплачувалась в розмірі 71,08 грн (а.с.33), з лютого 2019 по вересень 2019 та з листопада 2019 по січень 2020 індексація виплачувалась (а.с. 34-35).

Позивач вважає наявним у нього право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 17.01.2020 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

З аналізу позовних вимог вбачається, що оцінці в рамках даної справи підлягає право позивача на індексацію в період його служби з 01.01.2015 року по 17.01.2020 рік.

Щодо права ОСОБА_1 на індексацію в періоди з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, суд зазначає, що відповідно картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2015 рік (а.с.30) індексація за цей період йому виплачувалась, отже право на отримання відповідних виплат в цей період відповідачем не порушено.

Відсутність порушеного права, в свою чергу, має наслідком відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо періоду служби позивача з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Так, частинами 1-4 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон №2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (Закон №1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 01.01.2016 року в розмірі 101 відсоток).

У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно пункту 1.1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсоток (внесені зміни постановою КМУ від 11.02.2016 №77).

Пунктом 5 Порядку № 1078 (редакції від 15.12.2015 року, вступив в дію з 01 грудня 2015 року) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення приймається за 1 або 100 відсотків.

Також пунктом 5 Порядку № 1078 в редакції від 15.12.15 встановлено, що місяцем з якого починається нарахування індексації грошового забезпечення є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (далі - базовий місяць). Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених тарифних ставок.

Окрім наведеного, слід звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 07.08.2019 по справі №825/694/17 щодо обчислення індексу споживчих цін: "Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-ІУ Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Суд зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених ст.4 Закону № 1282-ХІІ, для проведення індексації, а лише зазначає про те, що у межах виділених військовій частині коштів, не було передбачено виплати індексації грошового забезпечення.

При цьому, відповідач жодним чином не спростовує наявності підстав для проведення позивачу у період з 01.01.2016 до 28.02.2018 рік індексації грошового забезпечення та не оспорює визначеного позивачем в заяві період, протягом якого така індексація мала бути нарахована і виплачена.

Таким чином, фактично єдиною підставою, на якій ґрунтуються заперечення Військової частини НОМЕР_1 , викладені в листі від 09.06.2021 року №862/688, є відсутність протягом спірного періоду бюджетних призначень для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Водночас, пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. У Законі № 1282-ХІІ йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005 р., заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Тому суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки ч.6 ст.5 Закону № 1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 825/874/17, від 19.07.2019 р. у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 р. у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 р. у справі № 620/1892/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими.

Щодо наступного періоду, в який позивач вважає наявним в нього право на проведення індексації з 01.03.2018 року до 17.01.2021 року, суд зазначає таке.

Так, в період до 28.02.2018 року посадовий оклад позивача на законодавчому рівні був встановлений схемою посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, Національної гвардії та Держспецтрансслужби за основними типовими посадами, затвердженою пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 (Додаток №1 до постанови).

В подальшому, з 01.03.2018 року посадові оклади для визначеної категорії військовослужбовців були підвищені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Тобто, березень 2018 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078 березень 2018 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за відповідні періоди.

Отже, за період з 01.03.2018 року по 10.04.2019 року базовим місяцем для проведення індексації є березень 2018 року.

В зазначений період, згідно долученої до матеріалів справи інформації Держстату, поріг індексації в 103 відсотка був перевищений в жовтні 2018 року (1.008 (Квітень 2018) * 1 (Травень 2018) * 1 (Червень 2018) * 0.993 (Липень 2018) * 1 (Серпень 2018) * 1.019 (Вересень 2018) * 1.017 (Жовтень 2018) = 1.037301, що приблизно дорівнює 1.037).

Оскільки індекс інфляції за жовтень опубліковано в листопаді, то вперше індексуватися грошове забезпечення позивача повинно у грудні 2018 року.

В даному конкретному випадку з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 вбачається, що саме з грудня 2018 року відповідач й почав індексувати грошове забезпечення позивача (а.с.33).

З карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2019, 2020 роки встановлено, що з грудня 2018 року по дату звільнення позивача (17.01.2021 року) індексація йому виплачувалась за кожний місяць служби.

Згідно згаданих карток позначки про виплату індексації в відповідній чарунці відсутні лише за січень та за жовтень 2019 року, однак вказане пояснюються тим, що нараховані за ці місяці суми індексації були сплачені в лютому 2019 року та в січні 2020 року відповідно.

Вказане вбачається з наступного. Так, сума індексації, що належить до виплати в січні 2019 року становить 71,08 грн (коефіцієнт індексації - 3,7 %, прожитковий мінімум для працездатної особи в цей період - 1921 грн, тобто 1921,00 грн *0,037= 71,08 грн). Аналогічна сума підлягала до виплати й в наступний місяць - лютий 2019 року. Однак з картки особового рахунку вбачається, що за лютий 2019 року відповідачем виплачено 142,16 грн індексації, тобто суму, що складає подвійний місячний розмір за відповідні дати.

Отже, індексацію за січень-лютий 2019 року виплачено в лютому.

Схожа ситуація з виплатою індексації за жовтень 2019 року. Відмітка про виплату в зазначений місяць відсутня. Сума, що підлягала виплаті, становить 206,72 грн (коефіцієнт індексації - 10,3 %, прожитковий мінімум для працездатної особи в цей період - 2007 грн, тобто 2007,00 грн *0,103= 206,72 грн). Сума, що підлягала до виплати в січні 2020 року становила 216,51 грн за повний місяць, але враховуючи, що позивач виходив на службу 17 днів з 31 та заборгованість за жовтень 2019 року становила 206,72 грн, фактично виплачено позивачу в січні 2020 року суму в 335,24 грн.

Отже, індексацію за жовтень 2019 року виплачено в січні 2020 року.

Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що за період з 01.03.2018 року по 17.01.2021 року (дату звільнення позивача) індексація, в місяці коли позивач мав на неї право, виплачувалась йому.

Тобто позовні вимоги за цей період задоволенню не підлягають.

Спірним залишається розмір нарахованої та виплаченої позивачу суми індексації.

Так, позивач вважає, що в/ч НОМЕР_1 сума індексація грошового забезпечення неправомірно розрахована тільки з його окладу, тоді як правильною базою для розрахунків є все грошове забезпечення.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд звертає його увагу на наступне.

Згідно приписів ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

В даному конкретному випадку, позивач, станом на дату набуття права на індексацію, був працюючою особою, отже індексації підлягали його грошові доходи у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Як вже було зазначено судом вище за текстом, частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Таким чином, не зважаючи на обрану роботодавцем базу розрахунку - чи посадовий оклад чи повний розмір грошового забезпечення, індексації підлягає сума в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Тому доводи позивача щодо необхідності проведення індексації всього грошового забезпечення є необґрунтованими.

Питання ж щодо визначення базового місяця для проведення індексації не є предметом даного спору.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016року по 28.02.2018 року, тоді як в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, а також ураховуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, смт. Чорнобаївка, ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 106030000