Справа № 440/5536/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/5536/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/5536/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Полтавській області) , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі від 09.03.2021 №1677-1101/К-02/8-1600/21 щодо перерахунку пенсії із застосуванням обмеження розміру 10 прожитковими мінімумами та зменшенням її відсоткового значення від розміру заробітної плати до 60%, а також зобов`язати здійснити перерахунок та виплату його пенсії за вислугу років починаючи з 13.12.2019 відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (в первинній редакції) з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Полтавської області №18-220 вих. 20 від 26.02.2021 на суму 29 432,67 грн без обмеження її граничного розміру.

Мотивуючи позовні вимоги, вказує на протиправність здійсненого ГУПФ в Полтавській області з 13.12.2019 перерахунку пенсії в розмірі 60% середнього заробітку із застосуванням обмеження виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі №440/5493/20.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, за змістом якого ГУПФ у Полтавській області вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про умови оплати праці прокурорів" від 11.12.2019 №1155 зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України "Про прокуратуру" (а.с. 74-75).

У відповіді на відзив, що надійшов до суду 23.06.2021, позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі №7-р(ІІ)/2019, яким положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII щодо визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визнано неконституційним (а.с. 83).

В запереченні відповідач зазначив, що вимога позивача здійснити перерахунок в розмірі 90% від суми місячної (чинної) зарплати є безпідставною, оскільки відповідно до частини другої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII пенсія працівників прокуратури призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вимога щодо виплати пенсії без обмеження граничним розміром також є безпідставною, оскільки пенсія позивача до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" не перевищувала максимальний розмір пенсії та може перевищити визначений законом максимальний розмір пенсії лише після її перерахунку, тому норма пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" означеного Закону на позивача не поширюється. Додав, що лист ГУПФ в Полтавській області від 09.03.2021 №1677-1101/К-02/8-1600/21 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує правових наслідків і не має обов`язкового характеру для суб`єктів цих відносин (а.с. 87-89).

Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 16.10.2006 призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати за посадою (а.с. 78).

26.02.2020 Прокуратурою Полтавської області складено довідку №18-220 вих.20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (а.с. 7), яку видано ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.09.2017 за відповідною (прирівняною) посадою прокурор прокуратури, становить усього 29 432,67 грн, в тому числі: посадовий оклад - 5660,00 грн; надбавка за класний чин (радник юстиції) - 2200,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) 1415,00 грн; інші щомісячні надбавки, доплати (назва) Надбавка за виконання особливо важливої роботи (70%) 6492,50 грн; премія (60%) - 9 460,50 грн; матеріальні допомоги (для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань) (1/12) - 4204,67 грн.

04.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру", надавши до заяви довідку прокуратури Полтавської області від 26.02.2020 №18-220/вих20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (а.с. 80).

05.03.2020 рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області №8 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії з мотивів відсутності у чинному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку пенсій працівникам прокуратури у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 (а.с. 77).

Вважаючи означене рішення протиправним, той оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі №440/5493/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ в Полтавській області №8 від 05.03.2020. Зобов`язано ГУПФ в Полтавській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 26.02.2020 №18-220/вих20 із врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

09.02.2021 позивач звернувся до ГУПФ в Полтавській області із заявою щодо проведення перерахунку та виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №440/5493/20 від 25.11.2020 (а.с. 8).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі №440/5493/20 позивачу 23.02.2021 рішенням №66 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років виходячи з 60% заробітку відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 26.02.2020 №18-220/вих.20 з 13.12.2019 (а.с. 10).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 відповідач своїм листом від 09.03.2021 №1677-1101/К-02/8-1600/21 повідомив про перерахунок пенсії на виконання рішення суду. Зазначив, що після проведеного перерахунку розмір пенсії від заробітку з 13.12.2019 склав 17 659,60 грн (29432,67 грн * 60%). Розмір пенсії з урахуванням обмеження за період з 13.12.2019 по 30.06.2020 становить 16 380,00 грн, з 01.07.2020 по 30.11.2020 - 17120,00 грн. Починаючи з 01.12.2020 розмір пенсії становить 17 659,60 грн, оскільки не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2020. Повідомлено, що розмір заборгованості за період з 13.12.2019 по 28.02.2021 становить 195 585,09 грн. Заборгованість облікована в органах Пенсійного фонду України, внесена до Реєстру судових рішень. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконані в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління (а.с. 9).

Позивач, вважаючи рішення відповідача у формі листа від 09.03.2021 №1677-1101/К-02/8-1600/21 протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі №440/5493/20 позивачу 23.02.2021 рішенням №66 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, спору щодо якого в межах даної справи немає.

Водночас такий перерахунок здійснено з урахуванням положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в розмірі 60 % від заробітної плати, зазначеної у довідці Прокуратури Полтавської області від 26.02.2020 №18-220/вих.20 із застосуванням обмеження суми пенсії до виплати десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи правову оцінку доводам ГУПФ в Полтавській області з цього приводу, суд виходить з такого.

Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, де отримував пенсію за вислугу років з 16.10.2006 згідно із Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ з розрахунку 90% складових заробітної плати (а.с. 76).

Чинною частиною другою статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, яку застосував відповідач при перерахунку пенсії позивача 23.02.2021, передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з того, що позивачу пенсія призначена відповідно до статті 501 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ із розрахунку 90% складових заробітної плати до набрання чинності Законом №1697-VІІ, застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини першої статті 58 Конституції України.

Отже безпідставним на переконання суду є застосування до спірних правовідносин норм Закону №1697-VІІ, що стосуються призначення пенсії, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Суд також акцентує увагу на тому, що частина друга статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ регулює питання саме призначення пенсії, а не її перерахунку. При цьому процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Отже, при здійсненні перерахунку пенсії має використовуватися її відсотковий розмір від розміру заробітної плати, встановлений при її призначенні за Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, а не за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, так як новий закон встановлює відсотковий розмір пенсій для їхнього призначення, а не перерахунку.

За таких обставин довід відповідача про те, що пенсія за вислугу років гр. ОСОБА_1 підлягає перерахунку з 13.12.2019 в розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідці Прокуратури Полтавської області від 26.02.2020 №18-220/вих.20, є необґрунтованим.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.05.2018 у справі №308/11498/16-а, згідно з якою при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Згодом таке правозастосування було підтримано й у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №310/6638/16-а (2-а/310/652/16) та в постанові від 19.07.2021 у справі №752/17381/16-а.

З огляду на це суд приходить висновку, що при здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 13.12.2019 відповідач, застосувавши відсоток - 60, допустив порушення права позивача, оскільки при призначенні йому пенсії у 2006 році передбачався відсоток 90.

Лист ГУПФ у Полтавській області від 09.03.2021 №1677-1101/К-02/8-1600/21 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить ознак рішення, яким здійснено перерахунок або встановлено відсоток від грошового забезпечення, як помилково вважає позивач. Натомість цей лист є відповіддю на звернення від 26.03.2021, яка надана у відповідності до Закону України "Про звернення громадян". Тому предмет оскарження в розрізі даного листа може зводитися лише до оцінки його на відповідність положенням вказаного Закону.

Тож обираючи належний спосіб захисту та відновлення порушеного права позивача, суд керуючись частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №66 від 23.02.2021 в частині здійснення позивачу перерахунку пенсії з 13.12.2019 у розмірі 60 відсотків від заробітку, визначеного в довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії №18-220 вих.20 від 26.02.2020, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 13.12.2019 у розмірі 90 відсотків від заробітку, визначеного в довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 18-220 вих.20 від 26.02.2020, а тому позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо застосування обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язання ГУПФ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її граничного розміру суд зазначає наступне.

Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ попередній Закон України "Про прокуратуру" із змінами частково втратив чинність окрім, зокрема частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501.

За приписами частини вісімнадцятої статті 501 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону від 02.03.2015 №213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення") максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З 15.07.2015 вказана норма втратила чинність, натомість стаття 85 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" із змінами, внесеними законами України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", передбачала, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

Позивач, посилаючись саме на те, що пенсія призначена йому до 01.01.2016, стверджує, що до нього не можуть застосовуватися обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ чи будь-яким іншим нормативним актом.

Суд зауважує, що як на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, так і на час здійснення такого перерахунку, чинна редакція частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII передбачала, що максимальний розмір пенсії прокурорських працівників не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені вище положення не визнавалися у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

З урахуванням наведеного при перерахунку пенсії позивача пенсійним органом обґрунтовано застосовано обмеження максимального розміру пенсії, встановлене вищезгаданими нормативно-правовими актами.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 (справа №704/87/17), від 03.04.2018 (справа №361/4922/17), від 15.05.2019 (справа №554/4191/17), від 21.11.2019 (справа № 161/14321/16-а), від 21.05.2020 (справа №554/10510/16-а), , від 28.10.2020 у справі № 686/2428/16-а).

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26.11.2011 №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24.07.2018 у справі №554/10456/16-а та від 28.10.2020 у справі №686/2428/16-а.

До того ж матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що до перерахунку позивач отримував пенсію за вислугу років у більшому розмірі, аніж після її перерахунку.

Доводи позивача про те, що пенсія за вислугу років йому призначена до 01.10.2011 (дати набрання чинності Законом №3668-VI), а тому в силу приписів абзацу першого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI на нього не поширюються обмеження максимального розміру пенсійної виплати, суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Суд звертає увагу на те, що пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Тобто, для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, що не передбачало обмеження максимального розміру, законодавець передбачив лише збереження раніше призначеного розміру пенсії. Водночас право на здійснення перерахунку пенсії у розмірі, що перевищує максимально встановлений законом, законодавцем не передбачено.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19, від 17.09.2020 у справі №826/11471/18, від 24.09.2020 у справі №640/5854/19.

Крім того, у постанові від 10.12.2020 у справі №580/492/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід, відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI, вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів у сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до вступу в силу даного Закону.

Разом з тим з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Відтак на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

У спірних правовідносинах обчислена позивачу відповідно до статті 86 Закону №1697-VII пенсія перевищила її максимальний розмір лише після здійснення перерахунку на виконання рішення суду у справі №440/5493/20.

А оскільки перевищення максимального розміру пенсії позивача у спірних відносинах стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку.

Суд вкотре зауважує, що зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №360/1428/17 є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 відступив від висновків щодо застосування положень Закону №3668-VI, висловлених у постанові від 12.11.2019 у справі №360/1428/17.

При цьому суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, відповідно до якої незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії прокурорських працівників десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність передбачене чинними нормативно-правовими актами, тобто ґрунтується на вимогах закону. Відповідне обмеження не призвело до звуження права позивача на належний соціальний захист, адже суду не надано доказів, що внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшився.

Тому вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення щодо застосування обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язання ГУПФ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її граничного розміру задоволенню не підлягає.

Відтак позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн підтверджується квитанцією №26-10371340/С відділення АТ "Полтава-банк" від 26.05.2021 (а.с. 22).

Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь половину понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №66 від 23.02.2021 в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 13.12.2019 у розмірі 60 відсотків від заробітку, визначеного в довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 18-220 вих.20 від 26.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.12.2019 у розмірі 90 відсотків від заробітку, визначеного в довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії №18-220 вих.20 від 26.02.2020.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун