Справа № 160/7006/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року Справа № 160/7006/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з переходом з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 годувальника ОСОБА_2 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17.02.2021р., направленої засобами поштового зв`язку 23.02.2021р., а також щодо не розгляду вказаної заяви в десятиденний строк та по суті викладених в ній вимог;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23 лютого 2021 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви від 17.02.2021р., направленої засобами поштового зв`язку 23.02.2021р., та з 23.02.2021р. виплачувати ОСОБА_1 , без обмеження максимальним розміром, пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком;
- рішення звернути до негайного виконання та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в 30-денний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням за даною справою та надати до суду звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її чоловік ОСОБА_2 був суддею у відставці та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, де отримує пенсію за віком. Після того, як ОСОБА_2 помер позивач звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про переведення її з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідачем було відмовлено у вказаному переведенні. Позивач, вважає, протиправною бездіяльність пенсійного органу та посилається на те, що пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, тому позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а отже відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії його померлої дружини на час настання смерті є неправомірною.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що оскільки Законом України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено можливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника судді, то пенсійний орган не мав права здійснювати дії щодо переведення позивача з одного виду пенсії на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці.
На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпропетровського окружного суду від 30.06.2021 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача відмовлено.
07.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої позивач заперечувала проти наданого відповідачем відзиву на позовну заяву та наполягала на задоволенні позовних вимогах.
Ухвалою суду від 01.06.2021 року вказану справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі, згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 31.07.2021 - вихідний день (субота), у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем - 02.08.2021р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою непрацездатного віку, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, де отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.02.2011 та довідкою про доходи № 3110 1916 3168 0178 від 26.04.2021р.
ОСОБА_1 проживала спільно з чоловіком ОСОБА_2 до 08.02.2021 року за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15.02.2021 року за №119/02.21-19.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1976р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис № 160, а також копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25.01.2021р., актовий запис № 170, копії яких наявні в матеріалах справи.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.03.2021р. розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував ОСОБА_2 до моменту смерті становив 70 817, 21 грн.
Розмір пенсії за віком, яку отримував позивач, на дату смерті її чоловіка (січень-лютий 2021р.) становив 2996,92 грн., а станом на березень-квітень 2021р. 3285,72 грн. що підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 26.04.2021р.
Позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою від 17.02.2021р. про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила перевести її з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за віком, яку вона отримує, на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 годувальника ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі, проживала однією сім`єю та перебувала в нього на утриманні по день його смерті.
До вказаної заяви було додано копії наступних документів:
1) паспорту ОСОБА_1 ;
2) ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ;
3) пенсійного посвідчення ОСОБА_1 ;
4) паспорту померлого ОСОБА_2 ;
5) ідентифікаційного номеру померлого ОСОБА_2 ;
6) трудової книжки померлого ОСОБА_2 ;
7) свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ;
8) лікарського свідоцтва про смерть № 82 від 25.01.2021р.;
9) свідоцтва про укладення шлюбу;
10) довідки Філії Дніпропетровське ОУ АТ «ОЩАДБАНК» з реквізитами для перерахування пенсії;
11) довідки про склад сім`ї, яка видана Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконкому Саксаганської районної в місті ради.
23.02.2021р. вказана заява була направлена засобами поштового зв`язку («Укрпоштою») цінним листом з описом вкладення, що підтверджується описом до цінного листа та поштовою накладною, копії яких наявні в матеріалах справи.
18.03.2021р. позивачем було подано скаргу на бездіяльність відповідача, про те, що останній не розглянув по суті її заяву про переведення на інший вид пенсії від 17.02.2021р., в якій позивач, зокрема, наполягала на розгляді по суті її заяви від 17.02.2021р. щодо її переведення на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її померлий чоловік, ОСОБА_2 .
Крім того, 18.03.2021р. позивач повторно подала заяву про призначення/перерахунок пенсії щодо переведення її з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за віком, яку вона отримує, на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 годувальника ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з положеннями частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.
Вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, положення ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо передбачають, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається у відсотковому співвідношенні до саме до розміру пенсії за віком, на отримання якої мав право померлий годувальник.
Можливість обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника виходячи з іншої розрахункової величини, ніж пенсія за віком померлого годувальника, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачена.
Відтак, незалежно від виду пенсії чи іншої соціальної виплати, яку фактично отримував годувальник, розмір пенсії, передбаченої ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розраховується саме з розміру пенсії за віком, на отримання якої мав би право померлий годувальник.
При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Окрім цього, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.
З цього приводу суд зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є закони України «Про статус суддів» та «;Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).
У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а, від 28 квітня 2020 року у справі № 635/4299/17, від 09 жовтня 2020 року у справі № 592/4761/17, від 19.03.2021р. у справі №318/2128/15-а.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідач діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова