Справа № 500/2465/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2465/21

31 серпня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі відповідач, Білецька сільська рада), в якому просить:

визнати протиправною відмову Білецької сільської ради, оформлену рішенням дев`ятої сесії восьмого скликання Білецької сільської ради від 09.03.2021 року №661, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Тернопільського району (колишнього Зборівського району) Тернопільської області;

зобов`язати Білецьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Тернопільського району (колишнього Зборівського району) Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2021 року ОСОБА_2 звернувся до відповідачу із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Зборівського району Тернопільської області. Однак рішенням Білецької сільської ради від 09.03.2021 року №661 позивачу відмовлено, в зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка в майбутньому буде використовуватись для потреб громадян. Позивач вважає, що такі обставини не можуть вважатися належною підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Білецькою сільською радою 21.05.2021 року подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що бажана земельна ділянка, згідно заяви позивача, входить в склад сформованої земельної ділянки площею 22,118 га, яка в майбутньому буде використовуватись для потреб громади. Прийняттю рішенню про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність повинно передувати прийняття власником раніше про надання згоди на поділ земельної ділянки та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу сформованої земельної ділянки. Станом на даний час, Білецька сільська рада не має наміру земельну ділянку, площею 22,118 га, кадастровий номер :01:002:0143, ділити та передавати у приватну власність. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача відзначив, що відмова відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не містить обгрунтувань необхідності отримати згоду власника на поділ земельної ділянки та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу сформованої земельної ділянки. Такі обставини не слугували підставами прийняття оскаржуваного рішення, тому не можуть бути взяті до уваги.

Поясненнями у справі відповідач повідомив, що рішенням Білецької сільської ради від 14.06.2021 року №1149 надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та поділ земельної ділянки комунальної власності на території села Дітківці Тернопільського району, кадастровий номер :01:002:0143, площею 22,118 га з використанням в окремі ділянки по 2,5162 та 19,6018 га. Станом на даний час, виготовляється технічна документація на вказаній земельній ділянці. На думку відповідача, зазначене підтверджує, що оскаржуване рішення було обгрунтованим та таким, що відповідає дійсності.

Представник позивача заперечив щодо приєднання до матеріалів справи письмових пояснень відповідача. Просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, без повідомлення причин неявки, хоча Білецька сільська рада належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.124, 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що в силу п.1 ч.3 ст205 КАС України не перешкоджає розгляду справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 20.01.2021 року звернувся до Білецької сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Зборівського району Тернопільської області (а.с.8).

До заяви додано викопіювання з публічної кадастрової карти (плану) щодо бажаного місце розташування земельної ділянки (а.с.9).

Білецька сільська рада 09.03.2021 року прийняла рішення №661 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га в селі Дітківці Тернопільського району (колишній Зборівський район) Тернопільської області ОСОБА_1 ", в зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка в майбутньому буде використовуватись для потреб громадян (а.с.10).

Не погодившись із рішеннями органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Як передбачено ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

При цьому, ч.7 ст.118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №813/481/17, від 18.10.2018 року у справі №527/43/17, від 25.02.2019 року у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 року у справі №263/16221/17.

Так, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

При цьому, у разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч.7 ст.118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч.2 ст.19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 09.03.2021 року №661, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що бажана земельна ділянка в майбутньому буде використовуватись для потреб громадян.

Однак підстава, на яку послався відповідач, не передбачена ЗК України як підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №545/808/17, від 22.02.2019 року у справі №813/1631/14.

Зміст ст.79-1 ЗК України свідчить, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, відповідач може відмовити.

Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 28.02.2020 року у справі №461/1257/17.

Про відсутність можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, що є частиною земельного масиву площею 22,118 га, кадастровий номер :01:002:0143, з підстав неотримання згоди власника на поділ земельної ділянки та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу сформованої земельної ділянки на час звернення позивача, відповідач зазначав вже в суді у відзиві на позовну заяву, проте посилань на такі підстави оскаржена відмова відповідача не містить.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення, дії, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали їх підставою, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення, дії, бездіяльності.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що рішенням Білецької сільської ради від 14.06.2021 року №1149 надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та поділ земельної ділянки комунальної власності на території села Дітківці Тернопільського району, кадастровий номер :01:002:0143, площею 22,118 га з використанням в окремі ділянки по 2,5162 та 19,6018 га, на частину якої претендує позивач, оскільки такі обставини не існували на час прийняття оскаржуваного рішення (09.03.2021 року).

З огляду на викладене, встановлені судом обставини та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини свідчать про невідповідність оскаржуваного рішення Білецької сільської ради від 09.03.2021 року №661 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га в селі Дітківці Тернопільського району (колишній Зборівський район) Тернопільської області ОСОБА_1 " критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначеної норми, у взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому, в широкому розумінні до юрисдикції суду не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України, суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування.

Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками його розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Правові висновки аналогічного змісту були наведені у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі №1340/5638/18 та від 08.07.2021 року у справі №464/470/17.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Тернопільського району (колишнього Зборівського району) Тернопільської області, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 454,00 грн. згідно квитанції №11999 від 29.04.2021 року (а.с.4).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09.03.2021 року №661 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га в селі Дітківці Тернопільського району (колишній Зборівський район) Тернопільської області ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Білецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території села Дітківці Тернопільського району (колишнього Зборівського району) Тернопільської області, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області (47707, Тернопільська область, Тернопільський район, село Біла, вулиця Молодіжна, будинок 19, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.