Справа № 152/948/21
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 року

м. Шаргород

Справа № 152/948/21

провадження № 2-а/152/9/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Соколовської Т.О.

з участю

секретаря судових засідань Здищук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Холковського Олександра Олексійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

04.08.2021 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому зазначив, що 16.07.2021 інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області сержантом поліції Холковським О.О. (далі відповідач 1) складено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, в якій зазначено, що він, керуючи транспортним засобом буксирував DAF ТЗ XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному огляду, але його не пройшов, чим порушив п. 31.3б ПДР України та ст.35 Закону України «Про дорожній рух». Дану постанову вважає незаконною, винесеною без з`ясування всіх обставин справи та такою, що порушує його законні права та інтереси.

16.07.2021 він керував вантажним автомобілем MAN 23613 та здійснював транспортування технічно-несправного вантажного автомобіля DAF ТЗ XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 , який був без водія. Буксирування здійснювалось на жорсткому зчепленні (стрілою) як передбачено розділом 23 ПДР України, з дотриманням вимог п.23,5 ПДР України.

На підставі наведеного, просить скасувати постанову серії БАА № 119759 від 16.07.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом, який не пройшов техконтроль, а не за буксирування такого транспортного засобу, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

17.08.2021 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 у якому зазначено, що 16.07.2021 на 335 км. а/д М 03 «Київ Харків Довжанський», позивач, керуючи транспортним засобом буксирував DAF ТЗ XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному огляду, але його не пройшов, чим порушив п. 31.3б ПДР України та ст.35 Закону України «Про дорожній рух». Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст. ст. 33 та 284 КУпАП ним було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 121 КУпАП адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Розглядаючи дану справу він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно - правовими актами, тому постанова є законною та такою, що не підлягає скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та розглянути справу у його відсутності (а.с. 39 - 43).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів

06.08.2021 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про надсилання копії матеріалів справи для ознайомлення ( а.с. 34).

12.08.2021 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.36).

17.08.2021 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фалько Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника (а.с.38).

Інших заяв і клопотань від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 05.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 17 серпня 2021 року (а.с.19 - 20).

Ухвалою судді від 05.08.2021 запропоновано відповідачам - Департаменту патрульної поліції та поліцейському роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Холковському О.О. в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз`яснено наслідки ненадання відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, право пред`явити зустрічний позов.

17.08.2021 відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 .

Від відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не прибули.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАСУ неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За вказаних обставин, згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Вирішуючи спір, суд встановив, що 16.07.2021 позивач ОСОБА_1 керував вантажним автомобілем MAN 23613 державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , який згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00795 04083 21 від 29.04.2021 після технічного контролю визнано технічно справним, автомобільною дорогою М 03 «Київ Харків Довжанський»,

о 10 год.20 хв. на 395 км вказаної автодороги інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області сержантом поліції Холковським О.О. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, в якій зазначено, що останній, керуючи транспортним засобом буксирував DAF ТЗ XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному огляду, але його не пройшов, чим порушив п. 31.3б ПДР України та ст.35 Закону України «Про дорожній рух» (а.с.7).

Із фототаблиці, долученої до матеріалів справи вбачається, що буксирування здійснювалось на жорсткому зчепленні. Відповідно до вимог п.23.5 ПДР України конструкція жорсткого зчеплення забезпечувала буксируваному транспортному засобу повторення траєкторії руху транспортного засобу, що буксирує, незалежно від величини поворотів. Вказаного факту не заперечував відповідач у відзиві на позовну заяву та не зазначав у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

До відзиву на позов відповідачем ОСОБА_2 долучено копію витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України стосовно автомобіля DAF ТЗ XF 95.480, номерний знак НОМЕР_1 , із якого вбачається, що вказаний транспортний засіб є вантажним масою понад 7,5 т. та диск DVD-R, на якому зафіксовано обставини винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Фіксація вчинення адміністративного правопорушення відсутня (а.с. 44 - 47).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст.ст. 72 -77 КАС України).

Частиною 2 ст.77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншим встановленим законом способом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі -ПДР України).

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За приписами пункту 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1.10 ПДР України буксирування це переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування.

За приписами п.23.5 ПДР України буксирування механічного транспортного засобу на жорсткому або гнучкому зчепленні повинного здійснюватись лише за умови, що за кермом буксируваного транспортного засобу перебуває водій ( крім випадків, коли конструкція жорсткого зчеплення забезпечує буксируваному транспортному засобу повторення траєкторії руху транспортного засобу, що буксирує, незалежно від величини поворотів).

Транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю згідно із ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Водій зобов`язаний своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль, що закріплено у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Статтею 29 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Пунктом 31.3 б ПДР України заборонена експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За правилами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачає чотири обов`язкові елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона, лише за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) об`єкт правопорушення суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) об`єктивну сторону конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) суб`єкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) суб`єктивну сторону складу ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

У пункті 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції встановлюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Пленум ВС України у п.27 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 роз`яснив, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності.

Суб`єкт правопорушення водій транспортного засобу.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що позивач керував вантажним автомобілем MAN 23613 державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , який на час винесення оскаржуваної постанови у встановленому законом порядку пройшов технічний контроль, що підтверджується копією протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00795 04083 21 від 29.04.2021, п.5 постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 119759 та не оспорюється відповідачем.

Керування позивачем ОСОБА_1 автомобілем, що у встановленому законом порядку пройшов технічний контроль, і буксирував технічно несправний транспортний засіб без водія, за допомогою жорсткого зчеплення, який не пройшов технічний контроль не складає об`єктивної сторони і подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Відтак, у діях позивача ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що дії особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є адміністративним правопорушенням.

ЄСПЛ у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, у рішеннях в справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених доказів переконують суд, що всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні фото-чи відеозйомка вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії БАА №119759 від 16.07.2021 та не підтверджується жодними іншими доказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№ К/9901/15804/18).

Отже, позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, отже є протиправною та підлягає

скасуванню, оскільки право ОСОБА_1 на використання своїх конституційних прав у сфері публічно - правових відносин з боку відповідачів порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому суд виходить з положень ч. 3 ст. 286 КАС України відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, при ухваленні даного рішення, суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, вважає за необхідне при скасуванні спірної постанови закрити справу про адміністративне правопорушення.

VІІ. розподіл судових витрат

Згідно з положенням частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 476 грн.

Крім того позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Департаменту патрульної поліції як розпорядника бюджетних асигнувань, структурним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у Полтавській області службова особа якого виступала відповідачем у справі на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 р. №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 р. №6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно пп. 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності серед іншого відноситься складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем Стаховим та адвокатом Адвокатського об`єднання «Гусарові та партнери» Фалько Л.В. укладено Договір про надання правничої допомоги б/н від 18.07.2021.

Загальна вартість послуг адвоката складає суму вартості наданих Виконавцем послуг, що наводиться в Акті виконаних робіт. Правнича допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується клієнтом Виконавцю у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі стороні необхідно надати суду такі докази: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката до суду було надано: ордер на надання правничої допомоги №1037543 від 26.07.2021, розрахунок та детальний опис робіт наданих адвокатом Фалько Л.В. при супроводженні та представництві у суді по договору б/н від 18.07.2021 зі Стаховим В.М., акт виконаних робіт від 26.07.2021 до договору про надання правничої допомоги б/н від 18.07.2021.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У справі, що розглядається на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката до суду було надано: ордер на надання правничої допомоги №1037543 від 26.07.2021, розрахунок та детальний опис робіт наданих адвокатом Фалько Л.В. при супроводженні та представництві у суді по договору б/н від 18.07.2021 зі Стаховим В.М., акт виконаних робіт від 26.07.2021 до договору про надання правничої допомоги б/н від 18.07.2021.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 суду не надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, дослідивши всі обставини, оцінивши докази з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 суду не надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про стягнення з Департаменту патрульної поліції на його користь витрат на надання правничої допомоги в розмірі 1500 грн.

При ухваленні рішення в цій частині суд, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», крім вимог національного законодавства керується також практикою ЄСПЛ.

Так, у пп. 268, 269 рішення від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Керуючись статтями 8, 19, 55, 59 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 2, 5, 9, 16, 19, 72 77, 90, 94, 132, 134, 139, 242 - 245, 286 КАС України на підставі ст.ст. 7, 9, 222, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Холковського Олександра Олексійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАА № 119759 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 16 липня 2021 року поліцейським роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Холковського Олександром Олексійовичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, адреса місцязнаходження юридичної особи: 03048, м.Київ вул. Федора Ернста, буд.№3), як розпорядника бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним при звернення до суду судовий збір в сумі 476 (чотириста сімдесят шість) гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також має бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне ім`я (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 22.02.2019, РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач 1 поліцейський роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Холковський Олександр Олексійович, місцезнаходження: с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, вул. Кременчуцька, 2В, інші дані ідентифікуючі особу не відомі;

відповідач 2 Департамент патрульної поліції, , адреса місцязнаходження юридичної особи: 03048, м.Київ вул. Федора Ернста, буд.№3.

Рішення ухвалено та підписано 01.09.2021.

Суддя: Т.О. Соколовська