Справа № 280/1554/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1554/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Семененка Я.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №280/1554/21
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району ( далі Управління соціального захисту населення) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити прийняти рішення, судом першої інстанції позов зареєстровано 24.02.2021р. /а.с. 1-7,13/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/1554/21 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 15/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що він має статус учасника бойових дій та має право на одержання пільг встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, але у 2020р. йому була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що на його думку суперечить ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України у рішенні від 27.02.2020р. у справі №1-247/2018 (3393/18), він звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня, але відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті допомоги у належному розмірі, тому він звернувся до суду за захистом порушеного права та просив суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; - стягнути з відповідача недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 6800 грн..

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №280/1554/21 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020р., як учаснику бойових дій, у розмірі меншому ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, а саме у сумі 6800,00грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено . / а.с. 32-35/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 40-44/ та 10.06.2021р. адміністративна справа №280/1554/21, разом з апеляційною скаргою відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду /а.с.39/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2021р. у справі №280/1554/21 апеляційна скарга Управління соціального захисту населення на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №280/1554/21 була залишена без руху та відповідачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 49/.

У встановлений судом строк відповідачем недоліки апеляційної скарги було усунуто /а.с. 52-53/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №280/1554/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №280/1554/21 та справу призначено до апеляційного розгляду порядку письмового провадження на 31.08.2021р. / а.с. 55,56/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи /а.с.57-60/, від яких, у свою чергу, до суду апеляційної інстанції не надходило будь-яких заперечень щодо апеляційного розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, має статус учасника бойових дій / а.с. 10 / у зв`язку з чим позивач має право на пільги встановлені ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З метою реалізації права позивача, як учасника бойових дій, на отримання вищезазначених пільг, відповідачем у 2020р. була виплачена позивачу разова допомога до 5 травня за 2020р. в розмірі 1390,00 грн., і ці обставини не заперечувались учасниками справи під час її розгляду судом.

У грудні 2020р. позивач, який вважав що допомога до 5 травня за 2020р. йому виплачена не у повному розмірі, звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку разової допомоги до 5 травня виходячи з 5-ти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але відповідач листом за вих. №Г-1917 від 23.12.2020р. відмовив позивачу у проведені перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня за 2020 рік із розрахунку 5-ти мінімальних пенсій за віком / а.с. 11/ і саме такі дії відповідача, якій позивач вважає протиправними, обумовили його звернення до суду за захистом порушеного права з цим адміністративним позовом.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі з приводу розміру допомоги до 5 травня, яка виплачується особам, що мають статус учасника бойових дій, врегульовано нормами Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з п. 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI абз. 5 ч. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у редакції, яка передбачала, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008р. № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ (далі - Закон № 79-VІІІ) розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №11 від 19.02.2020р. «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги учасникам бойових дій у розмірі 1390 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так у цьому рішенні Конституційний Суд зробив висновок про те, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже з 27.02.2020р. застосуванню підлягають положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), за якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, та приймаючи до уваги, що під час розгляду справи встановлено, що відповідачем у 2020 році виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів вважає, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі з огляду на те, що на час здійснення відповідачем такої виплати рішення Конституційного Суду України від 27 .02.2020р. у справі № 1-247/2018 (3393/18) вже набрало законної сили.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки у даному випадку вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, і підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Також колегія суддів при вирішення цієї справи бере до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у рішенні від 29.09.2020р. у зразковій справі №440/2722/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р., предметом спору у якій є нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік особі, яка має статус особи з інвалідністю та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. у справі № 1-247/2018 (3393/18).

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи зробив правильний висновок щодо протиправності дій відповідача стосовно виплати позивачу у 2020р. , як учаснику бойових дій, допомоги до 05 травня у розмірі меншому ніж встановлено Законом, а саме у розмірі 1390 грн., та з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, як учаснику бойових дій, допомоги до 05 травня за 2020р., у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми, а саме у розмірі 6800грн., та постановив обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог у повному обсязі.

Щодо доводів відповідача у апеляційній скарзі про неможливість виплати допомоги до 5 травня позивачу у більшому розмірі, ніж визначено Постановою №112, з огляду на те, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а при отриманні цільових коштів лише спрямовує їх за призначенням та у визначених розмірах, на переконання суду апеляційної інстанції, в контексті спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки даний вид допомоги гарантований законом та її неможливо поставити в залежність від видатків бюджету, і у спірному випадку відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном, і доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті, а саме органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України»).

Крім цього Конституційний Суд України, у рішенні від 27.11.2008р. у справі № 1-37/2008, зазначив, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами, саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Бюджетного Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008р. у справі № 1-37/2008).

Отже наведені норми дають можливість зробити висновок, про те, що законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство- похідний від нього характер.

При цьому також необхідно враховувати, що Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010р. у справі № 21-399во10, від 07.12.2012р. у справі №21-977во10, від 03.12.2010р. у справі № 21- 44а10).

І така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004, від 01.12.2004р. № 20-рп/2004, від 09.07.2007р. №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог в частині: - про визнання протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020р., як учаснику бойових дій, у розмірі меншому ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, -про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, а саме у сумі 6800,00грн., - про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення суми 6800,00грн., зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 28.04.20201р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №280/1554/21 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 31.08.2021р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя О.В. Головко

суддя Я.В. Семененко