Справа № 280/4830/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 вересня 2021 року Справа № 280/4830/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (пр. Соборний, 168, м. Запоріжжя, 69035;)

Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601; )

про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині визначення розміру надбавки ОСОБА_1 за вислугу років у періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльність, що полягає у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за ці періоди у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій втраті працездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально- побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005 з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 нарахувавши на суму незаконно недоплаченої за період з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам витати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач 1 протиправно нараховував та виплачував позивачу надбавку за вислугу років до заробітної плати за спірний період, виходячи з розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а не із загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, як це передбачено приписами, чинної на час виникнення спірних правовідносин, частини четвертої статті 44 Закону № 2862-XI. У зв`язку з недоплатою надбавки за вислугу років відповідач 1 невірно розрахував позивачу також заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за такий період, адже розмір вказаних виплат залежить від середньомісячного заробітку. При цьому, позивач наголошує, що нарахування та виплати сум недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи за вказані періоди підлягають індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з виплатою компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідачем 1 (Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Запорізькій області) подано до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу у позові у повному обсязі, вважаючи заявлені позовні вимоги безпідставними. Зазначає, що надбавка за вислугу років позивачу нарахована і виплачена у повному обсязі Територіальним управлінням на підставі чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, вважає що діяв на підставі, в межах і в спосіб, передбачених Конституцією України та законами України та стверджує, що у спірний період часу діяли норми, що передбачали нарахування та виплату надбавки за вислугу років з посадового окладу судді. Зокрема зазначає, що індексація позивачу нараховувалася, а свою діяльність територіальне управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області розпочало з 01 січня 2003 року, відповідно не може відповідати за період 2002 року.

Відповідач 2 (Державна судова адміністрація України) відзив суду не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини ненадання відзиву та неявки представника у судові засідання не повідомляла суд.

Ухвалою суду від 15.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 19.07.2021.

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 відкладено підготовче засідання на 09.08.2021.

09.08.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30.08.2021.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи судом встановлено.

25.01.2002 позивач був призначений на посаду судді Приазовського районного суду Запорізької області на підставі Указу Президента України № 1271/2001 від 27.12.2001.

01.10.2002 рішенням кваліфікаційної комісії від 27.09.2002 позивачу був присвоєний 4 кваліфікаційний клас судді, а рішенням кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу від 30.09.2005 року - 3 кваліфікаційний клас судді.

На підставі Указу Президента України «Про переведення суддів» від 05.06.2007 № 499/2007 з 02 серпня 2007 року позивач був зарахований до складу Енергодарського міського суду Запорізької області.

Згідно Указу Президента України № 771/2008 від 27.08.2008 позивач був переведений та з 04.09.2008 року зарахований на посаду судді до складу Приазовського районного суду Запорізької області.

20.02.2009 року позивача призначено заступником голови Приазовського районного суду на підставі рішення Ради судців України № 20 від 06.02.2009.

З 02.06.2011 року по 30.05.2016 року позивач перебував на посаді голови Приазовського районного суду на підставі рішення Вищої ради юстиції від 31.05.2011 № 343/о/15-11.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600 «Про звільнення суддів» позивач був звільнений з посади судді Приазовського районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про від ставку та на підставі цього наказом № 102 від 04.10.2016 відрахований зі складу суду.

На день звільнення з посади судді позивачу не виплачена заробітна плата в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, а саме позивач не погоджується з нарахуванням та виплатою надбавки за вислугу років виходячи з розміру посадового окладу, а не із загальної суми щомісячного заробітку, як це передбачено ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», вважаючи, що відповідачами 1 та 2 на день звільнення позивача з посади судді у відставку не виплачена заробітна плата в повному обсязі за період з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) позивачу надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 1512.1992 № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» обмеження або інші правила щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям не встановлено.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12. 2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) внесено зміни до абзацу другого частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ, а саме: слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

З 01.01.2008 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19 (набрала чинності з 01.03. 2008 ) внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова № 865).

Постанову № 865, що діяла до 01.01.2012 доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону № 107-VI, яким внесено зміни до статті 44 Закону № 2862-ХІІ

Отже, після 22.05.2008, тобто з часу ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-XII та Постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Разом з тим, виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову № 865.

Окрім того, з 01.01.2012 набрав чинності Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453- VI(далі Закон №2453-VI) пунктом 1 Прикінцевих положень Закону № 2453- VI було визначено, що Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім, зокрема, статей 129 та 130 цього Закону щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, які вводяться в дію з 01.01.2011.

Однак, підпунктом 3 пункту 52 Закону України від 23.12.2010 №2856- VI «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» (далі Закон № 2856-VI) було внесено зміни до пункту 1 Прикінцевих положень Закон № 2453- VI щодо набрання чинності статтями 129 та 130 Закону вони набирають чинності з 01.01.2012.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Закону № 2453- VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу (тобто з 01.01. 2012).

Законами про Державний бюджет України на 2007, 2009, 2010, 2011 роки не встановлювалися обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям, як це було зроблено підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI).

Згідно частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Судом встановлено, що у відповідності до наказу 1/6 від 23.01.2002 управління юстиції в Запорізькій області позивачу встановлена надбавка за вислугу років -15 %, наказами територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області у 2003 році № 332 від 10.11.2004 встановлено з 01.11.2004 розмір надбавки за вислугу років у розмірі 20 %, у 2007 №191 від 13.08.2007 з 02.08.2007 надбавка за вислугу років складала 20% від щомісячного заробітку, у 2008 році наказ №135-ос від 08.09.2008 надбавка за вислугу років 20% від посадового окладу, наказом у 2009 році від 27.02.2009 №18-ос надбавка не змінювалася, лише наказом від 28.08.2099 №114-ос з 14.09.2099 встановлено надбавку за вислугу років 25% від посадового окладу (а.с.11-21).

Судом були досліджені розрахункові листи заробітної плати позивача за періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 (а.с.55-93) та встановлено, що позивачу була нарахована і виплачена надбавка за вислугу років тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, без урахування загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу.

Також судом встановлено з розрахункових листів заробітної плати, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у спірному періоді виплачені позивачу при наданні щорічної основної відпустки.

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.

Частиною п`ятою статті 44 Закону № 2862 встановлено, що суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу.

Відповідно до пп. 2 п. 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі надання судді відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про статус суддів», а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Пунктами 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.

Отже, сума заробітної плати за період відпустки судді залежить від виплат, які нараховуються судді за 12 календарних місяців роботи.

За цих обставин суд зазначає, що вказані виплати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань залежать від розміру заробітної плати судді.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі цих складових.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №280/788/19, від 30.09.2020 у справі №280/676/19, від 29.11.2019 у справі №821/481/18.

Таке правозастосування відповідає тлумаченню, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Стосовно аргумента відповідача 1 з приводу того, що вони є новоствореним органом, тому не повинні нести відповідальність за період 2002 року, документи надати не мають можливості, так як в той період не здійснювали нарахування та виплату заробітної плати суддям.

Згідно ст. 19 Закону України «Про судоустрій України`від 05.06.1981 року № 2022-Х, організаційне забезпечення діяльності судів, в тому числі і забезпечення суддів службовим обмундируванням у період до 01.01.2003 року здійснювали Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції в АРК, обласні, Київське і Севастопольське міське управління.

Указом Президента України від 29.08.2002 року № 780/2002 «Про Державну судову адміністрацію України», було утворено Державну судову адміністрацію України, яка є центральним органом виконавчої влади, що здійснює організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, а також інших органів та установ судової системи ( ст. 125 Закону України «Про судоустрій»).

Територіальне управління ДСА України в Запорізькій області утворено наказом ДСА України №3 від 15.09.2002, а державна реєстрація відбулася 26.11.2002.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України (лист від 04.05.00 № 30-44-671), питання правонаступництва центральних органів виконавчої влади повинно вирішуватися в Указах про затвердження Положення про кожний конкретний центральний орган виконавчої влади з урахуванням покладених на нього функцій, однак в Указі Президента України від 03 березня 2003 року № 182/2003 «Про положення про Державну судову адміністрацію України» не зазначено, що ДСА України є правонаступником Міністерства фінансів України чи іншого центрального органу виконавчої влади.

Однак, відповідно до абз.2 ст.3 Конституції України Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Наведений принцип у конституційному визначенні встановлює обов`язок держави в її юридичній відповідальності у вигляді застосування заходів публічно-правового характеру до держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків, що передбачає відповідальність державних органів, органів місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб, установивши за певні дії чи бездіяльність відповідні заходи впливу до них.

Суд зазначає, що припинення повноважень певного суб`єкта владних повноважень не може припиняти відповідальності держави перед учасниками відповідних правовідносин, які продовжують існувати, а тому відповідальність покладається на функціонального правонаступника відповідного суб`єкта владних повноважень. Крім того, слід заначити, що той орган у якого вже відсутні відповідні функціональні обов`язки не взмозі буде виконати рішення суду.

Враховуючи, що повноваження щодо організаційного та фінансового забезпечення місцевих судів зокрема передані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України, тому останній фактично є функціональним правонаступником повноважень управлінь юстиції в цій частині та на них покладається відповідальність за не нарахування та не виплату на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати , у зв`язку з чим твердження відповідача, про те, що вони не є правонаступниками, а є новоствореним органом, тому не повинні нести відповідальність за період 2002 року є безпідставним.

Стосовно не надання доказі які суд витребовував у відповідача 1 в ухвалі про відкриття, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Так як суду суб`єкт владних повноважень не надав розрахункові листи заробітної плати позивача за 2002 рік, тому суд визнає обставину, для з`ясування якої витребовувався зазначений доказ, відповідно всі позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стосується зобов`язання відповідача 1 виплатити позивачу нарахувавши на суму незаконно недоплаченої за період з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд враховує наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.4 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 No1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Тобто індексації підлягає тільки розмір прожиткового мінімуму, який встановлюється законодавчо на кожен рік. Судом встановлено, що протягом спірних періодів (з 2003-2005, за 2007, з 22.05.2008- 2011) індексація відповідачем 1 проводилася, що підтверджується розрахунковими листами заробітної плати позивача (а.с.55-93) та додатком №1 до листа 07.07.2021 (а.с.94-97).

Враховуючи те, що індексація заробітної плати позивача проводилася та заробітна плата індексується лише в межах прожиткового мінімуму, відповідно нарахування незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та заробітної плати не вплине на розмір індексації. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягають задоволенню. Однак враховуючи те, що відповідачем 1 не доведено, що в період з 25.01.2002 по 01.01.2003 нараховувалася індексація, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при нарахування та виплаті (з урахуванням різниці виплаченої суми) позивачу надбавки за вислугу років, нараховану вже індексацію слід враховувати.

Стосовно компенсації суд зазначає, що за приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 7 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтями 33 та 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктами 2 та 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1427, унормовано, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відтак, суд погоджується з позовними вимогами про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Щодо вимог позивача зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України виплати недоплаченої позивач заробітної плати виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус судців» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам витати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011.

З цього приводу суд зазначає, що виходячи з положень частини першої статті 151 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за якою Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, а також враховуючи правила статті 2 Бюджетного кодексу України, пунктів 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 №50), Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи.

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 № 50), Державна судова адміністрація України (ДСА України) є органом у системі судової влади, діяльність якого підзвітна з`їзду суддів України, а в період між з`їздами суддів - Раді суддів України в межах, визначених законом.

ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у відносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.

Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду.

Територіальними органами ДСА України є територіальні управління ДСА України, які утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

ДСА України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, цим

Основними завданнями ДСА України є:

- організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, визначених законом;

- забезпечення належних умов діяльності судів загальної юрисдикції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом;

- участь в утворенні та ліквідації судів загальної юрисдикції в межах повноважень, визначених законом.

Згідно п.4 Положення ДСА України відповідно до покладених на неї завдань здійснює повноваження серед яких: (…) здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, ДСА України та її територіальних управлінь; організовує планово-фінансову роботу, ведення бухгалтерського обліку в судах, територіальних управліннях ДСА України (…)

За цих обставин наявні правові підстави для зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу зазначених вище сум.

З огляду на вище викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (пр. Соборний, 168, м. Запоріжжя, 69035;) Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601; )- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині визначення розміру надбавки ОСОБА_1 за вислугу років у періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльність, що полягає у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за ці періоди у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій втраті працездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально- побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005 з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 нарахувавши на суму незаконно недоплаченої за період з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та індексацію за період з 25.01.2002 по 01.01.2003 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам витати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 25.01.2002 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01.09.2021.

Суддя О.В. Конишева