Справа № 303/7019/21
Суддя: Куропятник О. М.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2021 року м. Мукачево Справа №303/7019/21 2-а /303/170/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Куропятник О.М.
секретар судового засідання Годьмаш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення іноземця за межі території України,

За участю:
представника позивача Ребізанта В.Р.;
відповідача - ОСОБА_1 (KNOPELER MENDEL);
представника відповідача Волошин В.В.
перекладача Маєр Мордехай;

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про його примусове видворення за межі території України.
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що 1 вересня 2021 року був затриманий на напрямку 231 прикордонного знаку на відстані 200 метрів від державного кордону (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), ділянка відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Велика Бийгань» відділу прикордонної служби «Косино» 27 прикордонного загону під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, перетину державного кордону з Угорщини в Україну. Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статтею 204-1 КУпАП, внаслідок чого його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення відповідно до ст. 263 КУпАП. Відповідач підстав для законного перебування на території України не має, має заборону на в`їзд на територію України до 21 вересня 2025 року. Вищевказані обставини є підставою для примусового видворення за межі України.

Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, просив позов задоволити, посилаючись на його обґрунтованість поданими суду доказами.

Відповідач та його представник заперечили щодо можливості задоволення позову, оскільки відповідач не знав про наявність заборони на в`їзд на територію України та був затриманий за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та підлягає передачі прикордонним органам суміжної держави.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

1 вересня 2021 року близько 3 год. 20 хв. на напрямку 231 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 200 метрів від державного кордону прикордонним нарядом було виявлено та затримано відповідача за незаконний перетин державного кордону з Угорщини в Україну. Вказаними діями відповідач порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою ст.204-1 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 1 вересня 2021 року.
Про затримання відповідача повідомлено посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.
З даних постанови про заборону в`їзду в Україну від 21 вересня 2020 року вбачається, що громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в`їзд в Україну строком на п`ять років.
По відношенню до цього суд виходить з того, що відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановленізакономвиключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною ОСОБА_1 України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (ч. 1) транзитний проїзд іноземців та осіб без громадянства через територію України здійснюється за наявності у них транзитної української візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.
Згідно з частиною першою статті 30 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Фактичний аналіз вищевказаної статті свідчить про те, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворенні з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб`єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Тобто, з вищевказаної правової позиції випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:
1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;
2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.
На виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства було прийнято спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації ДПС України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (надалі-Інструкція).
Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України (далі - ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Відповідно до п. 2 Розділу І вказаної Інструкції під термінами примусове повернення та примусове видворення слід розуміти систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців та осіб без громадянства покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.
Згідно з п.6 Розділу І Інструкції примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.
Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є, в тому числі: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави. (п. 7 Розділу І Інструкції).
Поряд з цим, суду не надано доказів органом прикордонної служби прийняття рішенні стосовно відповідача щодо примусового видворення із встановленням строків для добровільного залишення території України.
У настанові Ради Європи №5 зазначено, що в наказі про висилку, або в процесі, що веде до наказу про висилку, суб`єкту наказу про висилку повинно бути надано ефективний засіб правового захисту перед компетентним органом влади або органом, що складається з членів, які є неупередженими, і які користуються гарантіями незалежності. Компетентний орган влади або орган повинні мати владу на перегляд наказу про висилку, включаючи можливість тимчасового призупинення його виконання.
Судом встановлено, що відповідач має документи та кошти для виїзду з території України, затриманий за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України та підпадає передачі прикордонним органам суміжної держави.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що по відношенню до відповідача не було винесено рішення про примусове видворення та останньому не було визначено конкретний термін для виконання рішення про його повернення в країну походження.
Отже, з урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що непідлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 271, 272, 288, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.
Копію рішення невідкладно видати учасникам справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ).
Відповідач: громадянин Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце перебування: пункт тимчасового тримання Мукачівського прикордонного загону, м. Мукачево, вул. Недецеї, 45, Закарпатської області).
Представник відповідача: Волошин Вікторія Василівна (м.Мукачево, вул. 26 Жовтня, 25).

Суддя О. М. Куропятник

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.09.2021.