Справа № 140/4864/21
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

03 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4864/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати компенсації податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми індексації грошового забезпечення та суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми індексації грошового забезпечення та суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, в розмірі 84 893,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом в Луцькому прикордонному загоні, наказом від 15.01.2018 № 16-ос його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

В день звільнення відповідач зобов`язаний був здійснити із позивачем повний розрахунок, але відповідач при звільненні з військової служби не виплатив індексацію грошового забезпечення в період з 01.06.2015 по 18.01.2018. Позивач, вважаючи такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права, звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) про відновлення його порушених прав.

18 червня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом була винесе на постанова у справі №140/2006/19, якою з урахуванням змісту ухвали з питання внесення виправлення у судове рішення від 18.08.2020 р. у даній справі, було пос тановлено стягнути з суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 18.01.2018 р. по 18.06.2020 р. в розмірі 471 627,96 (чотириста сімдесят одна тисяча шістсот два дцять сім гривень 96 коп.) грн. та індексацію грошового забезпечення за період з 20 червня 2015 р. по 12 жовтня 2015 р. та з 01 червня 2016 р. по 18 січня 2018 р. в розмірі 5 754,95 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 95 коп.) грн.

Вважає, що в процесі виконання вищенаведеної постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року військовою частиною НОМЕР_1 були допущенні порушення його прав та законних інте ресів, а саме вчинення Відповідачем протиправних дії щодо утри мання із суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розра хунку при звільненні та індексації грошового забезпечення податку на доходи фі зичних осіб, оскільки норми спеціального законодавства не передбачають відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, в т. ч. щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця належних йому виплат при звільненні, тому підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність Луцького прикордонного загону щодо не нарахування та не виплати компенсації податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми індексації грошового забезпечення та суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми індексації грошового забезпечення та суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, в розмірі 84 893,04 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 07.06.2021 № 14/07-2/бн відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Крім того, 09.06.2021 Луцький прикордонний загін подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки право на звернення до суду виникло з 25.09.2020, а позивач звернувся до суду лише 07.05.2021 (датований штемпель поштового відділення на конверті).

Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відтак, розгляд вказаного клопотання проведено судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення, а позов необхідно залишити без розгляду з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Луцькому прикордонному загоні з 20.06.2015 по 12.10.2015 та з 01.06.2016 по 18.01.2018, що підтверджується наказом т.в.о. начальника Луцького прикордонного загону від 18.01.2018 № 21-ос По особовому складу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 у справі № 140/2006/19, з урахуванням змісту ухвали з питання внесення виправлення у судове рішення від 18.08.2020 р. у даній справі, було пос тановлено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 18.01.2018 р. по 18.06.2020 р. в розмірі 471 627,96 (чотириста сімдесят одна тисяча шістсот два дцять сім гривень 96 коп.) грн. та індексацію грошового забезпечення за період з 20 червня 2015 р. по 12 жовтня 2015 р. та з 01 червня 2016 р. по 18 січня 2018 р. в розмірі 5 754,95 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 95 коп.) грн.

На виконання вказаного рішення суду, Луцький прикордонний загін здійснив: нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та середній розмір грошового забезпечення за невчасний розрахунок при звільненні на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 у загальному розмірі 385 329,13 грн., що підтверджують платіжні доручення від 11.03.2020 № 586, від 15.07.2020 № 2240, від 25.09.2020 №3139; нарахування, утримання та сплату (перераховано) військового збору до бюджету у загальному розмірі 7 160,74 грн., що підтверджують платіжні доручення від 11.03.2020 № 585, від 15.07.2020 № 2239, від 25.09.2020 № 3138; нарахування, утримання та сплату (перераховано) податку на доходи фізичних осіб до бюджету у загальному розмірі 84 893,04 грн., що підтверджують платіжні доручення від 11.03.2020 № 584, від 15.07.2020 № 2238, від 25.09.2020 № 3135.

23 листопада 2020 р. Волинським окружним адміністративним судом на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 були видані виконавчі листи № 2770/2020 р. та № 2771/2020 р. (а. с. 20-21).

Листом від 20.01.2021 № 04-12-06/376 Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області було повідомлено позивача про повернення виконавчих листів без виконання на підставі підпункту 7 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845, у зв`язку із тим, що суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу (а. с. 19).

При вирішенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із частинами першою, другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За приписами частин першої, другої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У пункті 2 цього ж рішення Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 №108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Тобто, положення частини другої статті 233 КЗпП України щодо права звернутися до суду з позовом про стягнення податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із сум індексації грошового забезпечення та середнього розміру грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 360/4485/19 (тобто, у справі, предметом спору у якій є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні), які полягають у тому, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти; КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні з 15.01.2018 з військової служби позивачу не було виплачено середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період з 18.01.2018 р. по 18.06.2020 р. та індексацію грошового забезпечення за період з 20 червня 2015 р. по 12 жовтня 2015 р. та з 01 червня 2016 р. по 18 січня 2018 р. та зазначені виплати були виплачені позивачу на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 у справі №140/2006/19, а саме: 11.03.2020, 15.07.2020 та 25.09.2020 індексація грошового забезпечення та середній розмір грошового забезпечення за невчасний розрахунок при звільненні у загальному розмірі 385 329,13 грн.; 11.03.2020, 15.07.2020 та 25.09.2020 військовий збір до бюджету у загальному розмірі 7 160,74 грн.; 11.03.2020, 15.07.2020 та 25.09.2020 податок на доходи фізичних осіб до бюджету у загальному розмірі 84 893,04 грн.

Отже, остаточний розрахунок щодо податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми індексації грошового забезпечення та суми середнього розміру грошового забезпечення за час затримки при звільненні з військової служби та розрахунку було проведено з позивачем 25.09.2020, відтак 26.09.2020 розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 07.05.2021, що стверджується відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, у якому позов було скеровано до суду, тобто після закінчення строку звернення до суду та із значним пропуском цього строку.

При цьому, позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду. Крім того, у заявах по суті справи позивач не вказав причин, які об`єктивно перешкодили йому своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На думку суду, оскільки позивач пропустив як місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України (який закінчився 26.10.2020), так і тримісячний строк звернення до суду, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України (який закінчився 26.12.2020), при цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не подав, поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не зазначено та судом не встановлено, тому позов необхідно залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю. Сорока