Справа № 480/37/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р.Справа № 480/37/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - законного представника ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми по справі № 480/37/21

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до ОСОБА_1 - законного представника ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 - законного представника ОСОБА_2 , в якому просив суд: стягнути з ОСОБА_1 за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг з земельного податку з фізичних осіб (код податку 18010700) загальною сумою 54301,14 грн. (п`ятдесят чотири тисячі триста одна грн. 14 коп.) отримувач Конотопська міська отг на р/р UА0018530, код отримувача 37784555, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з земельного податку з фізичних осіб (код податку 18010700) загальною сумою 54 301,14 грн. (п`ятдесят чотири тисячі триста одна грн. 14 коп.) отримувач Конотопська міська отг на р/р UА0018530, код отримувача 37784555, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначає, що малолітній ОСОБА_2 після смерті батька прийняв спадщину, до складу якої входить земельна ділянка. Батько дитини за життя був зареєстрований підприємцем. 11.01.2016 ОСОБА_1 прийняла управління спадщиною з усіма правами та обов`язками в інтересах своїх неповнолітніх дітей. В подальшому ГУ ДФС у Сумській області було винесено податкові повідомлення-рішення на її малолітнього сина ОСОБА_2 , якими визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб (18010700) 27150,57 грн. Також відповідач вказує, що в Податковому кодексі відсутня норма, яка б покладала на малолітніх осіб обов`язок із сплати податків. Відтак, на думку скаржника, малолітні особи не є платниками податків і узгодження податкового зобов`язання повинне проводитись не з ними, а з батьками шляхом складання і направлення податкових повідомлень-рішень на ім`я батьків

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Головним управлінням ДФС у Сумській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 форми "Ф" № 1-1805, яким неповнолітньому ОСОБА_2 нараховано земельний податок з фізичних осіб в розмірі 27 150,57 грн. (а.с. 9). Дане податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу відповідача, та отримано його матір`ю 08.06.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9).

Згодом Головним управлінням ДФС у Сумській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 25.05.2020 року форми "Ф" № 37336-5033-1805, яким неповнолітньому ОСОБА_2 нараховано земельний податок з фізичних осіб в розмірі 27 150,57 грн. (а.с. 8). Дане податкове повідомлення-рішення також було направлено на адресу відповідача, та отримано його матір`ю 29.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 8).

Докази оскарження даних податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

З метою погашення податкового боргу Головним управлінням ДФС у Сумській області на адресу ОСОБА_2 надсилалась податкова вимога форми "Ф" від 19.12.2018 про сплату податкового боргу у сумі 27 150,57 грн. (а.с. 7), яка також направлялася рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача та отримана його матір`ю 22.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7 (зворотній бік), проте сума боргу залишилася несплаченою.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви за ОСОБА_2 обліковується податковий борг з земельного податку з фізичних осіб (код податку 18010700) загальною сумою 54 301,14 грн.

Податковий борг відповідача підтверджується розрахунком податкового боргу та витягом з інтегрованої картки платника податку (а.с. 6, 14).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що земельний податок за земельні ділянки, що знаходяться у власності малолітніх та неповнолітніх дітей, нараховується на загальних підставах, а обов`язок зі сплати такого податку покладений на батьків. Враховуючи несплату відповідачем у встановлені законом строки суми податкового зобов`язання, суд дійшов висновку про необхідність стягнути податковий борг із законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в загальному розмірі 54301,14 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За приписами пункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України до обов`язків платників податків входить сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В силу положень пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування (ст. 270 Податкового кодексу України) є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 287.2 статті 287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

За приписами п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали справи податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 форми "Ф" № 1-1805 та від 25.05.2020 року форми "Ф" № 37336-5033-1805 (а.с. 11).

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку, тобто грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Положеннями п. 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

На виконання вказаних норм Податкового кодексу України, у зв`язку з несплатою відповідачем в установлені строки узгодженої суми податкового зобов`язання, позивачем було винесено податкову вимогу форми "Ф" від 19.12.2018 про сплату податкового боргу у сумі 27 150,57 грн. (а.с. 7), яка направлялася рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача та отримано його матір`ю 22.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7 (зворотній бік).

Докази оскарження зазначеної вимоги в адміністративному чи судовому порядку також в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до розрахунку податкового боргу та витягу з інтегрованої картки слідує, що заборгованість відповідача залишається не сплаченою в загальному розмірі 54 301,14 грн. (а.с. 6, 14).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що податкові повідомлення-рішення суперечать законодавству, бо винесені на ім`я неповнолітньої особи, а в Податковому кодексі відсутня норма, яка б покладала на малолітніх осіб обов`язок із сплати податків, колегія суддів вважає їх необгрнутованими з наступних підстав.

Відповідно до п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України, грошові зобов язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.

Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Відповідно до пункту 99.5 статті 99 Податкового кодексу України батьки (усиновителі) та опікуни (піклувальники) малолітніх/неповнолітніх, опікуни недієздатних, особи, на яких покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутніх (законні представники платників податків - фізичних осіб), повинні від імені відповідних фізичних осіб: подати за наявності підстав контролюючому органу заяву для реєстрації таких фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та у випадках, передбачених цим Кодексом, іншу інформацію, необхідну для ведення зазначеного Державного реєстру; своєчасно подавати належним чином заповнені декларації про доходи та майно; у випадках, передбачених цим Кодексом, вести облік доходів і витрат; виконувати інші обов`язки, визначені цим Кодексом.

Згідно пункту 99.6 статті 99 Податкового кодексу України законні представники платників податків - фізичних осіб несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами для платників податків, за невиконання обов`язків, зазначених у пункті 99.5 цієї статті.

Законним представником Марцоня Ф.В. є його мати ОСОБА_3 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що перелік категорій фізичних осіб, які звільняються від сплати земельного податку, визначено у п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України. Проте, пільги щодо сплати земельного податку для малолітніх та неповнолітніх дітей зазначеною статтею не передбачені.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно нарахований земельний податок на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_2 .

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення- рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Судом встановено, що на дату подання контролюючим органом позовної заяви про стягнення коштів за податковим боргом вищевказані податкові повідомлення-рішення були узгоджені.

Виходячи з положень п. 95.1. ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.2 ст.95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи несплату відповідачем у встановлені законом строки узгодженої суми податкового зобов`язання, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення податкового боргу із законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в загальному розмірі 54301,14 грн. При цьому, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника, оскільки стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року по справі № 480/37/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 480/37/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 02.09.2021 року