Справа № 200/9248/21
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 р. Справа№200/9248/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Військової частини № НОМЕР_2 Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби (, 87521, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гагаріна, 150А)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність відповідача яка полягає у не нарахуванні компенсації за не отримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами попереднього періоду, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2021 року, з урахуванням проведених виплат, зобов`язання відповідача скласти довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, включивши в розрахунок суми винагороди за участь в АТО/ООС, винагороди за бойове чергування, надбавки за ОПС служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та здійснити виплату нарахованої компенсації, зобов`язання нарахувати та виплатити суми компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача - середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.04.2021 (перший день після звільнення з військової служби) по день ухвалення рішення у справі.

Ухвалою від 28 липня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/9248/21 за правилами спрощеного позовного провадження, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, витребував у відповідача належаним чином засвідчені копії довідок-розрахунків належних сум при звільненні позивача, доказів щодо вартості речового майна станом на 2021 рік, доказів нарахування та виплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, документи на підтвердження здійснення відповідних виплат (платіжних відомостей, інших бухгалтерських чи банківських документів на підтвердження перерахування коштів позивачу, з вказівкою відповідних дат, здійснення перерахування), довідку про складові грошового забезпечення позивача із детальним зазначенням кожного виду, його складових тощо, довідок про середньоденне та середньомісячне грошове забезпечення за останні два місяця що передують звільненню позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що станом на день подачі цієї позовної заяви позивач не отримав від відповідача доказів підтвердження вартості речового майна, зазначеного в довідці - розрахунку. Виплату розрахованої компенсації отримав 22 липня 2021 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку, долученого до позовної заяви. Позивач, маючи статус учасника бойових дій, має право на додаткову відпустку або відповідну компенсацію. Проте, на адвокатський запит відповідач повідомив, що фактично не здійснив відповідне нарахування та виплату позивачу, пославшись на відсутність на день звільнення позивача посвідчення УБД. Наразі, позивач позбавлений можливості зробити відповідний розрахунок недоплачених сум такої компенсації оскільки. Позивач зазначає, що відповідач не провів з ним остаточний розрахунок. Такий висновок позивач робить, з урахуванням відомостей із наданого відповідачем остаточного розрахунку та банківської виписки із зарахованими сумами. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що у зв`язку з порушенням строків виплат належних сум при звільненні, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму компенсації втрати частини доходів. В обґрунтування підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, позивач, з посиланням на норми ст. ст. 47, 116 та 117 КЗпП, рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року, зазначає що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач до суду надав відзив, де зазначив, що розрахунок вартості предметів речового майна, належних до видачі відповідно до норм забезпечення під час звільнення, загибелі (смерті) військовослужбовця Державної прикордонної служби України проводиться відповідно до закупівельної вартості станом на 01.01.2021 року. Відповідно до наказу № 429-ОС від 19.07.2021 року, довідки-розрахунку №61 від 16.04.2021 року, розрахунково-платіжної відомості №160, та платіжного доручення № 2130 від 21 липня 2021 року позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за не отримане речове манно у сумі 24079,90 грн. з урахуванням сплати всіх передбачених законом податків та зборів. Зазначає, що Донецький прикордонний загін здійснює виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку після звільнення військовослужбовців з військової служби при наявності відповідної заяви, та довідки з банківськими реквізитами для проведення розрахунку та погашення заборгованості. До теперішнього часу позивач до Донецького прикордонного загону із відповідною заявою з наданням копії посвідчення УБД та банківської довідки не звертався. У зв`язку з цим, Донецький прикордонний загін не має можливості нарахувати та виплатити заборгованість перед позивачем у зв`язку із відсутністю копії УБД (для розрахунку невикористаних днів відпустки) та банківською довідкою (у зв`язку із відсутністю в Донецькому прикордонному загоні відповідних банківських реквізитів для перерахунку коштів). Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку (грошове забезпечення) за несвоєчасний при звільненні, є передчасними, а тому не підлягають задоволенню з огляду на те, що для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 , виданого 13 серпня 2014 року. РНОКПП НОМЕР_1 . Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 12 квітня 2021 року.

Позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України з 24 грудня 2020 року по 17 квітня 2021 року (Військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом начальника 1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 16 квітня 2021 року № 228-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 17 квітня 2021 року.

З довідки-розрахунку на виплату компенсації за не отримане речове майно від 9 квітня 2021 року позивачу виплачено, з урахуванням податків та зборів 23718 грн. 70 коп.

Крім того, відповідно до витягу з наказу відповідача від 19 липня 2021 року № 429-ОС «Про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно звільненим у запас» позивачу нараховано та виплачено таку компенсацію у сумі 24079 грн. 90 коп.

Відповідач не заперечує факт невиплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, лиш посилається на те, що не має можливості нарахувати та виплатити заборгованість перед позивачем у зв`язку із відсутністю копії УБД (для розрахунку невикористаних днів відпустки) та банківською довідкою (у зв`язку із відсутністю в Донецькому прикордонному загоні відповідних банківських реквізитів для перерахунку коштів).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, які полягають у ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації за не отримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами попереднього періоду та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 1 січня 2021 року, з урахуванням проведених виплат, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 статті 3 Закону передбачає, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям за не отримане речове майно здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії. Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» (далі - Постанова).

Відповідно до п.3-5 постанови КМ України від 16.03.2016 №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони. МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року.

На виконання пункту 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 адміністрацією Державної прикордонної служби України видано розпорядження №13 від 29 січня 2021 року «Про доведення розрахунку вартості речового майна для нарахування грошової компенсації», згідно якого зобов`язано нарахування військовослужбовцям Держприкордонслужби грошової компенсації замість належних до видачі, але не отриманих протягом проходження військової служби предметів речового майна особистого користування, здійснювати відповідно до його розрахунку вартості станом на 1 січня 2021 року, згідно з додатком до розпорядження.

На виконання вказаного розпорядження Донецьким прикордонним загоном зроблений розрахунок на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачем згідно якого сума грошової компенсації за неотримане речове майно складає 24079 грн. 90 коп.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем компенсацію позивачу за не отримане речове майно сплачено в повному обсязі із розрахунку вартості станом на 1 січня 2021 року, а відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо невиплати компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій суд зазначає наступне.

Нормами статті 4 Закону України від 5 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» встановлені такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до положень статті 16-2 зазначеного додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Норми статті 5 зазначеного Закону визначають, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час».

Учасникам бойових дій відповідно до положень цього Закону (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: 12) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Нормами частини 8 статті 101 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (частина 14 статті 101 Закону 2011-ХІІ).

При цьому, нормами частини 17 зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ установлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Згідно норм Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 року по 2018 рік.

Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Аналогічний висновок викладений в рішенні Верховного Суду в зразковій справі № 620/4218/18.

Суд зазначає, що відповідач не заперечує права позивача на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, проте не надає суду доказу її нарахування та виплати. Суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою та банківською довідкою, оскільки це не є підставою для не нарахування такої компенсації.

Суд зазначає, що позивач просив суд зобов`язання відповідача скласти довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, включивши в розрахунок суми винагороди за участь в АТО/ООС, винагороди за бойове чергування, надбавки за ОПС служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та здійснити виплату нарахованої компенсації, проте суд вважає, що дані позовні вимоги є передчасними, оскільки відповідач взагалі не нарахував таку компенсацію.

Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Так, враховуючи висновок суду, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та виплати компенсації додаткової відпуски як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 рік, зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2020 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 квітня 2021 рік.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами) визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (надалі за текстом - Порядок № 159).

При вирішенні спору в цій частині суд зазначає на правовий висновок з приводу застосування ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 р. по справі № 336/4675/17, від 21.06.2018 р. по справі № 523/1124/17 та від 03.07.2018 р. по справі № 521/940/17, від 06.02.2018 р. по справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 р. по справі № 522/5664/17, від 14.05.2020 по справі № 816/379/16, та постанові від 30.09.2020 по справі № 280/676/19 суть якого полягає у тому, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19 дійшов висновків, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Колегія суддів Верховного Суду враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року дійшла висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року.

Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Таким чином суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за невчасно виплачену компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій - з 17 квітня 2021 року по день фактичної виплати компенсації.

Подібна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі № 822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17 та від 15.10.2020 року у справі №240/11439/19.

Окрім цього Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.04.2021 року по справі № 240/6583/20, погодився із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду які викладені у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19, та підстав для відступу від наведеної позиції не знайшов.

Таким чином відповідач порушує право позивача на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із своєчасно не виплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу на суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у зв`язку з порушенням строків виплати.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 квітня 2021 року по день ухвалення рішення у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У даному випадку, мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: без виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, а тому для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Як встановлено судом, при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми невиплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, які були б проведені відповідачем.

Нарахування компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача частково.

Позивач, відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини № НОМЕР_2 Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби (, 87521, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гагаріна, 150А) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 рік.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 Донецького прикордонного загону Східнеого регіонального управління Державної прикордонної служби (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2020 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 квітня 2021 рік.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходу на суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у зв`язку з порушенням строків виплати.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 6 вересня 2021 року. Повне судове рішення складено 6 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар