Справа № 160/11951/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСОН ЮК" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,
16.07.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №000111/04-36-09-02/42616474 від 13.05.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з прийнятим рішенням, зазначаючи, що перевіркою даних бухгалтерського обліку товариства з`ясовано, що дизельне паливо, придбане ТОВ «Ексон ЮК» у ТОВ «Арстак» 19.06.2020 року за видатковою накладною № 7961 від 19.06.2020 року було того самого дня реалізовано ТОВ «Ексон ЮК» на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за договором поставки №0403/8 від 04.03.2020 року, видатковою накладною №117 від 19.06.2020 року на постачання палива дизельного ДП-Л Євро5-В0 у кількості 1000,0 т, актом приймання-передачі товару від 19.06.2020 року та податковою накладною № 7 від 19.06.2020 року. ТОВ «Ексон ЮК» наголошує на тому, що зазначені документи про реалізацію дизельного палива 19.06.2020 року на користь ТОВ «Фірма «Фідея» надавалися контролюючому органу під час перевірки, що підтверджується переліком документів, які використано під час перевірки, наведеним в акті перевірки, зокрема: прибутково-видаткові накладні, приймальні акти, товарно-транспортні накладні, інші документи первинного обліку ТМЦ, надано по 23.07.2020 року включно. Крім того, контролюючий орган, самостійно здійснюючи дослідження Єдиного реєстру податкових накладних відносно ТОВ «Ексон ЮК» при проведенні перевірки, як це зазначено в акті перевірки, мав встановити факт реалізації вказаного дизельного палива на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за податковою накладною № 7 від 19.06.2020 року, яка містить в собі всі необхідні дані для ідентифікації відповідної операції та належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Враховуючи викладене, позивач вважає, що спростовуються твердження контролюючого органу, наведені в акті перевірки, щодо факту зберігання ТОВ «Ексон ЮК» дизельного пального у кількості 1000 тон у місці зберігання пального за адресою: вул. Космонавтів, 1-Н, м. Миколаїв, без ліцензії на право зберігання пального, та відсутнє порушення платником податків частин 1 та 8 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Видами діяльності за КВЕД є: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний); 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення; 20.59 Виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у.; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами;46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
На підставі направлень від 01.03.2021 року №539/14-29-09-02-10, №540/14-29-09-02-10, №541/14-29-09-02-10, виданих Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 02.03.2021 року №498-П проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексон Юк», за результатами проведення якої складено акт №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року.
Під час перевірки встановлені наступні порушення, зокрема, частини 1 та частини 8 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме зберігання пального без наявності ліцензії.
На підставі акту перевірки №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу рішення №000111/04-36-09-02/42616474 від 13.05.2021 року, яким застосовано до позивача суму фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 500000 грн. за зберігання пального без наявності діючої ліцензії на право зберігання пального.
Правомірність прийняття рішення №000111/04-36-09-02/42616474 від 13.05.2021 року є предметом спору у цій справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб фіскальних органів під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податковий кодексом України (далі - ПК України).
У відповідності до п.п.19-1.1 п. 19-1.1 ст. 19 ПК України контролюючі органи здійснюють, зокрема, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 75 далі ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючими органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, в тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України, а саме: фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.
В акті фактичної перевірки №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року зазначено, що питаннями, які досліджувались під час її проведення, зокрема, були: наявність передбачених законодавством ліцензій, необхідних для здійснення діяльності з виробництва, зберігання та реалізації пального; факти здійснення діяльності з виробництва, зберігання та реалізації пального без отримання відповідних ліцензій за період перевірки.
Суд зазначає, що позивачем не викладено доводів стосовно порушення процедури проведення фактичної перевірки, а тому судом не досліджується порядок здійснення перевірки та оформлення її результатів.
До перевірки надано видаткову накладну від 19.06.2020 року №7961, яку ТОВ «АРСТАК» виписано на адресу ТОВ «ЕКСОН ЮК» на постачання палива дизельного ДП-Л Євро5-ВС (код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00) у кількості 1000,0 т (1208897,490 л 15 °С) на загальну суму з ПДВ 18200004,00 грн.
Ані до перевірки, ані до суду не надано документів, що свідчать про передачу ТОВ «ЕКСОН ЮК» дизельного палива в кількості 1000 тон на зберігання до резервуарів ТОВ «ОЙЛ ТРАНСШИПМЕНТ» або інших суб`єктів господарювання.
До договору додається акт приймання-передачі згідно з договором оренди від 10.03.2020 року про те, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду згідно з договором оренди №10/03/3-20 від 10.03.2020 року один резервуар з встановленим обсягом 1000 куб. м. №27. Майно знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1-Н.
На підставі викладеного, перевіряючими зроблено висновок про зберігання позивачем пального у кількості 1000,0 т (1208897,490 л 15 °С) на загальну суму з ПДВ 18200004,00 грн. без наявності ліцензії.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 481).
Статтею 1 Закону №481, серед іншого надано визначення наступним поняттям:
ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;
зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №481, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.
Статтею 1 Закону № 481 встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Відповідно до ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.
Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.
Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 481, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Згідно з ст. 17 Закону № 481, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
При цьому, за наявності у позивача орендованого резервуару з встановленим обсягом 1000 куб. м. №27, за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1-Н, доказів подальшої реалізації отриманих від ТОВ «Арстак» нафтопродуктів у кількості 1000,0 т (1208897,490 л 15 °С), позивачем до перевірки не надано.
В основу висновків про протиправність прийнятого рішення, позивачем покладені доводи про те, що дизельне паливо, придбане ТОВ «Ексон ЮК» у ТОВ «Арстак» 19.06.2020 року за видатковою накладною № 7961 від 19.06.2020 року було того самого дня реалізовано ТОВ «Ексон ЮК» на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за договором поставки №0403/8 від 04.03.2020 року, видатковою накладною №117 від 19.06.2020 року на постачання палива дизельного ДП-Л Євро5-В0 у кількості 1000,0 т, актом приймання-передачі товару від 19.06.2020 року та податковою накладною № 7 від 19.06.2020 року. Таким чином, у позивача було відсутнє на зберіганні дизельне паливо, стосовно зберігання якого без ліцензії, на позивача накладені штрафні санкції.
Надаючи правову оцінку відповідним доводам позивача, суд зазначає, що абзацом першим пункту 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК.
Отже, обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відтак, суд не може брати до уваги документи, надані платником податків на підтвердження доводів про неправомірність прийнятого щодо нього за результатами перевірки рішення, які не були надані під час перевірки або протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, оскільки ці документи не відповідають вимозі щодо допустимості доказів у адміністративній справі.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, з метою дослідження податковим органом питання реалізації придбаного позивачем дизельного палива у ТОВ «Арстак» 19.06.2020 року на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за договором поставки №0403/8 від 04.03.2020 року, видатковою накладною №117 від 19.06.2020 року на постачання палива дизельного ДП-Л Євро5-В0 у кількості 1000,0 т, актом приймання-передачі товару від 19.06.2020 року та податковою накладною № 7 від 19.06.2020 року, відповідні первинні документи мали бути подані контролюючому органу в часових межах проведення перевірки.
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області направлено на зареєстровану адресу позивача запит від 02.03.2021 року «Про надання документів» в рамках проведення фактичної перевірки.
Проте, позивачем запитувані перевіряючими документи надані не були, про що складено акт «Про ненадання документів» від 05.03.2021 року №279/14-29-09-01-15/42616474.
Таким чином, позивачем не подавались документи, окрім досліджених в акті фактичної перевірки №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року.
Вказаний факт позивачем жодним чином не спростовано.
Позивач в позовній заяві вказує на те, що зазначені документи про реалізацію дизельного палива 19.06.2020 року на користь ТОВ «Фірма «Фідея» надавалися контролюючому органу під час перевірки, що підтверджується переліком документів, які використано під час перевірки, наведеним в акті перевірки, зокрема: прибутково-видаткові накладні, приймальні акти, товарно-транспортні накладні, інші документи первинного обліку ТМЦ, надано по 23.07.2020 року включно.
Судом проаналізовано відповідний розділ акту фактичної перевірки №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року «Перелік документів, які використано при проведенні перевірки» та встановлено лише загальний опис поданих документів, без конкретизації реквізитів первинних документів, їх видавників тощо.
Суд не може при прийнятті рішення керуватись припущеннями стосовно можливого подання позивачем документів стосовно реалізації дизельного палива 19.06.2020 року на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за наявності акту «Про ненадання документів» від 05.03.2021 року №279/14-29-09-01-15/42616474.
На позивача Податковим кодексом України покладається обов`язок подання документів на письмовий запит податкового органу, з визначенням переліку документів, що подаються, та засвідчення їх подання супровідним листом за підписом посадової особи субота господарювання. Дотримання вказаних умов є підтвердженням подання позивачем документів, стосовно подачі яких виник спір.
Судом не встановлено, що позивач дотримався наведених умов, а тому жодними належними доказами не підтвердив факт подання до ГУ ДПС у Миколаївській області під час проведення фактичної перевірки доказів реалізації дизельного палива 19.06.2020 року на користь ТОВ «Фірма «Фідея».
Стосовно доводів позивача про те, що контролюючий орган, самостійно здійснюючи дослідження Єдиного реєстру податкових накладних відносно ТОВ «Ексон ЮК» при проведенні перевірки, мав встановити факт реалізації вказаного дизельного палива на користь ТОВ «Фірма «Фідея» за податковою накладною № 7 від 19.06.2020 року, яка містить в собі всі необхідні дані для ідентифікації відповідної операції та належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; 83.1.4. судові рішення; 83.1.5. виключено; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Таким чином, нормами Податкового кодексу України не передбачено обов`язок перевіряючих самостійно здійснювати пошук зареєстрованих податкових накладних для встановлення можливої подальшої реалізації нафтопродуктів, у випадку неподання таких документів платником податків.
Отже, відповідні твердження позивача не відповідають приписам Податкового кодексу України.
Отже, під час розгляду справи судом підтверджені висновки, викладені в акті перевірки 2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року, а тому рішення №000111/04-36-09-02/42616474 від 13.05.2021 року прийняте за наявності правових підстав для його прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність спірного рішення. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський