Справа № 520/14592/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2021 р.Справа № 520/14592/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І.), по справі № 520/14592/2020

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" та грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.08.2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, що передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, що передбачена ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.08.2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року позов задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" та грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.08.2020 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, що передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, що передбачена ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.08.2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1691,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема абз.4 ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до якої, військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абз.1 цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Оскільки позивач, військовослужбовець мала право на отримання щорічної додаткової відпустки з двох підстав, то лише за однією з підстав за її вибором мала бути призначена додаткова відпустка, отже і компенсація за її невикористання підлягає виплаті лише за однією з підстав. Отже, суд безпідставно зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу за період з 2015-2018 компенсацію за невикористану щорічну додаткову за двома підставами.

Також вказує, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому виплата грошової компенсації відпустки, в зазначений позивачем період не передбачена.

Крім того, просить врахувати, що позивач для реалізації свого права на отримання додаткової відпустки з рапортом про її надання не зверталась.

Позивач, подав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Справу розглядати за її відсутності.

02.09.2021 у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Жигилія С.П., Перцової Т.С., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Любчич Л.В., Спаскін О.А.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с. 25-30).

ОСОБА_1 має дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 23-24)

Наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Харків від 19.08.2020 року № 354-ос прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю 2 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Гоптівка» (тип А) відділу прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » І категорії (тип Б) звільнено з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену працездатність у воєнний час) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 17).

30.03.2020 ОСОБА_1 подано заяви до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з вимогою надати інформацію чи надавались їй за час проходження військової щорічні додаткові відпустки служби передбачені ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 19 Закону України «Про відпустки» та чи виплачувалась їй грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за час проходження військової служби, якщо грошова компенсація не виплачувалась, просила здійснити її виплату (а.с. 18,19).

Листом від 24.09.2020 № 11/П-307-10391 відповідач повідомив позивача, що додаткова відпустка, передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки», надається до досягнення ОСОБА_2 п`ятнадцяти років, тобто до 06.08.2018 року. Додаткова відпустка за період 2014-2018 року не надавалась, у зв`язку з проведенням в Україні часткової мобілізації та введенням особливого періоду Указом Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 згідно Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а отже підстави для її виплати відсутні. Повідомлено, що нарахування та виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку позивачу не здійснювалася у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень та асигнувань на дані цілі. (а.с. 20-21).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, що передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки під час звільнення з військової служби, яка безпідставно їй не була нарахована та виплачена.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (абзац перший пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII).

Згідно з абзацами першим - четвертим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №04/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до статті 19 Закону № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток та наявність підстав для виплати позивачу одночасно за один період грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років.

Колегія суддів вважає вказані висновки помилковими, з огляду на наступне.

Додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яка пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абз. 1 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII, а додаткова відпустка, як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років передбачена ст. 19 Закону № 504/96-ВР. Обидві ці відпустки є додатковими відпустками, а надання вказаних відпусток передбачено двома різними законами.

Разом з тим, відповідно до абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення, як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону.

Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

Судом встановлено, що позивач з 2013-2020 мала право на додатку відпуску, яка пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також в період з 2015-2018 як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, згідно ст. 19 Закону України "Про відпустки".

Отже за період з 2015, 2016, 2017, 2018 роки позивач одночасно мала право на додаткову відпустку за двома підставами, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, (ст.19 України "Про відпустки") так і пов`язану з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я (ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") .

Колегія суддів зазначає, що нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки за 2015,2016, 2017, 2018 передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої ст. 19 Закону № 504/96-ВР, і навпаки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання одночасно призначити та виплатити позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, оскільки призначення додаткової щорічної відпустки за двох підстав не відповідає положенням абз. 3 п. 4 ст. 10-1 Закону №2011-XII.

Отже, оскільки позивач мала право на додаткові відпустки за 2013,2014, 2015,2016, 2017, 2018, 2019,2020 рік передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, та яка безпідставно їй не була нарахована та виплачена під час звільнення, бездіяльність військової частини є протиправною , а тому в цій частині позовні вимоги правомірно задоволені судом.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в особливий період надання військовослужбовців додаткових відпусток припинено, а тому виплата грошової компенсації не передбачена, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Водночас, суд зазначає, що визначення поняття особливого періоду наведене у законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII

Як передбачено приписами ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також приписами ст.1 Закону України Про оборону України визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Проте, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Тому у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011 у періоди, передбачені п.п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011, ст. 19 Закону № 504.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що здійснення всіх виплат при звільненні, зокрема і виплата компенсації за не отриману додаткову відпуску є обов`язком відповідача при отриманні заяви про звільнення, що спростовує доводи апелянта щодо необхідності подання позивачем відповідної заяви про виплату йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, оскільки нормами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам не передбачено подання військовослужбовцем рапорту на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції , суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції помилково визнав протиправною бездіяльність та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, передбачену ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в позові .

В іншій частині судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1 681,60 грн.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено частково, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 по справі № 520/14592/2020 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, що передбачена ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.08.2020 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Абзац п`ятий резолютивної частини Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 змінити, виклавши його у наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп."

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 по справі №520/14592/2020 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 03.09.2021 року