Справа № 420/14854/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 № 4 на суму 559 198 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 № 4 прийнято на підставі акту перевірки № 3749/15-32-51-04/05471158 від 19.06.21, висновки за яким не відповідають дійсності та є незаконними. Так, перевіркою встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість згідно з п. 57.1 ст. 57 ПКУ; заборгованість по податковій декларації з ПДВ від 20.04.17 № було сплачено з простроченням терміну сплату на 437 днів, по податковій декларації з ПДВ від 18.05.17 № 498 днів, по податковій декларації з ПДВ від 18.05.17 519 днів. Зазначений висновок зроблений на підставі здійснення АТ «Одеська ТЕЦ» платежів в 2020 р. по поточним податковим деклараціям № від 17.03.20, № від 19.05.20, № від 12.06.20, платежі по яких перетворені податковим органом на погашення податкового боргу за самостійно задекларованими зобов`язаннями під час ліквідаційної процедури. Однак податковий орган не має права змінювати призначення платежу платника податків та зараховувати сплачені платником податку суми в рахунок погашення податкового боргу або тих податкових зобов`язань, які не вказані в призначенні платежі під час перерахування платником податків кошті до бюджету, а тому і нарахування штрафу за ст. 126 ПК України є безпідставним. При цьому, податковим органом не враховано, що податковий борг виник під час процедури ліквідації відповідно до постанови господарського суду. В свою чергу, за приписами пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту визнання боржника у справі про банкрутство банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, порядок погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з такого боржника регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Оскільки у розумінні пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України, вказаний кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також беручи до уваги те, що положеннями статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (яка встановлює наслідки визнання боржника банкрутом внаслідок відкриття ліквідаційної процедури, що є однією із судових процедур у справі про банкрутство) встановлено, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), - приписами статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено підставу для припинення податкового обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом. Відтак, податковим органом безпідставно зарахував по поточним податковим деклараціям в рахунок сплати податкових зобов`язань, що виникли під час процедури ліквідації.

Ухвалою судді від 04.01.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 26.01.21 зупинено провадження по справі № 420/14854/20 до набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7821/20 за позовом Акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

27.01.21 до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за результатами камеральної перевірки встановлено порушення АТ «Одеська ТЕЦ» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строку, визначеного п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України. Порушення встановлено у зв`язку із самостійно визначеним платником податків у податкові декларації з ПДВ від 20.04.2017 № та від 18.05.17 № 7. Граничний термін сплати по даному зобов`язання спливає 15.01.19, однак підприємство сплатило зобов`язання 26.03.20, 26.05.20 та 16.06.20, у зв`язку із чим кількість днів затримки складає 437, 498 та 519 днів відповідно (сума боргу 2 795 990 грн). При цьому, абз. 2 п. 4-3 розділу Х Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначає заборони застосування штрафних санкцій контролюючим органом до суб`єктів господарювання, щодо яких було закрито провадження про банкрутство. Разом з відзивом, до суду від ГУ ДПС в Одеській області надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду відповідно до ст. ст. 122, 123 КАС України, у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку на звернення до суду із даними вимогами.

02.02.21 до суду від АТ «Одеська ТЕЦ» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої податкові зобов`язання по податковій декларації з ПДВ від 20.04.17 № та від 18.05.17 № , на погашення яких податковим органом було направлено сплачені грошові кошти по податковій декларації, виникли в періоді перебування в ліквідаційній процедурі за постановою господарського суду Одеської області від 13.12.16. Податковим органом жодним чином не спростовано доводи позивача щодо застосування ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якої у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань в т.ч. зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вказав, що беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також положення підпункту 1.3. ст. 1 та підпункту 14.1.147 ст. 14 Податкового Кодексу України, колегія суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 12.03.2019 по справі № 910/14827/16 дійшла до висновку, що подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Навіть факт самостійного декларування податкових зобов`язань не впливає на встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів, термін сплати яких настав в період після постанови про визнання боржника банкрутом.

Ухвалою суду від 18.08.21 провадження у справі № 420/14854/20 поновлено та продовжено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 06.09.21 замінено відповідача по справі з Головного управління ДПС в Одеській області (43142370) на його правонаступника - Головне управління ДПС в Одеській області (ВП44069166), як відокремлений підрозділ ДПС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, в порядку абз. «а» п. 76.3 ст. 76 ПКУ головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Красновою Т.П. проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати податку на додану вартість за 2017 р. АТ «Одеська ТЕЦ», за результатами якої складено акт від 19.06.20 № 3749/15-32-51-04/05471158.

Перевіркою встановлено порушення платником податків АТ «Одеська ТЕЦ» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання в загальній сумі 2 795 990 грн в 2017 році з податку на додану вартість протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 ПК України, п. 203.2 ст. 203 розділу V ПК України, а саме:

податкова декларація з ПДВ від 18.05.17 № , дата фактичної сплати 26.05.2020 кількість днів затримки 498, сума несвоєчасного сплаченого зобов`язання - 348536 грн;

податкова декларація з ПДВ від 20.04.17 № , дата фактичної сплати 26.03.2020 кількість днів затримки 437, сума несвоєчасного сплаченого зобов`язання 2446884 грн;

податкова декларація з ПДВ від 18.05.17 № , дата фактичної сплати 16.06.2020 кількість днів затримки 519, сума несвоєчасного сплаченого зобов`язання 570 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки від 19.06.20 № 3749/15-32-51-04/05471158 ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.07.20 № 4, яким на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України за затримку на 519, 498 та 437 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 2 795 990 грн зобов`язано АТ «Одеська ТЕЦ» сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 559 198 грн.

Вищезазначене податкове повідомлення-рішення отримано АТ «Одеська ТЕЦ» 07.08.20 та безрезультатно оскаржено в адміністративному порядку, в результаті чого, отримавши 27.11.20 рішення про відмову в задоволенні скарги, позивач звернувся 23.12.20 за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, ухвалою господарського сулу Одеської області від 15.06.2001 було порушено провадження в справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На підставі постанови господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року АТ «Одеська ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.10 резолютивної частини постанови господарського суду Одеської області від 13.12.2016 про відкриття ліквідаційної процедури зазначено, що у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 15.01.2019 по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 задовольнив клопотання Фонду державного майна України від 03.04.2018, провадження по справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» закрив, скасовував мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації АТ «Одеська ТЕЦ» та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого припинив.

В подальшому АТ «Одеська ТЕЦ» звернулося із заявами від 13.03.2020 №13/07-422, від 17.04.2020 №13/07-580 до податкового органу з проханням визнати податковий борг по податковим деклараціям, поданим в період ліквідаційної процедури погашеним, однак ГУ ДПС в Одеській області повідомленням №7305/10/15-32-51-04-09 від 15.04.2020 відмовлено у списанні податкових зобов`язань.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо визнання податкового боргу по податковим деклараціям погашеним на підставі норм закону, АТ «Одеська ТЕЦ» звернулося із адміністративним позовом до суду (справа № 420/7821/20).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.20 по справі № 420/7821/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.21, позовні вимоги задоволенні з підстав того, що боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Податковий обов`язок АТ «Одеська ТЕЦ», що виник в ліквідаційній процедурі в період з 13.12.2016 по 15.01.2019 на підставі податкових декларацій є припиненим у спосіб, встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Вирішуючи спір, суди обох інстанцій дійшли висновку про те, що системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень частини першої статті 38 Закону 2343-XII дає підстави стверджувати, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, виникнення у боржника, щодо якого введено ліквідаційну процедуру у справі про банкрутство, податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом, матиме наслідком порушення права такого боржника, яке визначене законодавством, на звільнення від сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що у свою чергу суперечить принципу правової визначеності, який є одним із елементів верховенства права.

При цьому, норми частини першої статті 38 Закону 2343-XII не передбачають виникнення податкового обов`язку у боржника, щодо якого господарським судом відкрито ліквідаційну процедуру, з підстав самостійного визначення таким боржником обов`язку щодо обчислення та декларування податків, податкових зобов`язань, термін сплати за якими настав після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Тому, враховуючи приписи частини першої статті 38 Закону про банкрутство, а також положення підпункту 1.3. статті 1 та підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України, подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Отже, податкові декларації з податків, податкових зобов`язань, за 2017-2018 роки подано позивачем АТ «Одеська ТЕЦ» в період ліквідаційної процедури після визнання банкрутом, а відтак, суми визначених самостійно податкових зобов`язань не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

При цьому, боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень статті 38 Закону про банкрутство має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

З огляду на матеріали справи, АТ «Одеська ТЕЦ» здійснило наступні платежі (код виду сплати « 101» - код сплати суми податків і зборів):

відповідно до платіжного доручення № 434 від 26.03.20 позивачем сплачено 446 884 грн як оплату ПДВ за лютий 2020 р. згідно податкової декларації № від 17.03.20;

відповідно до платіжного доручення № 748 від 26.05.20 позивачем сплачено 348 536 грн як оплату ПДВ за квітень 2020 р. згідно податкової декларації № від 19.05.20;

відповідно до платіжного доручення № 855 від 16.06.20 позивачем сплачено 570 грн, з яких 553 грн як доплата ПДВ за квітень 2020 р. та 17 грн 3% штрафу у зв`язку із самостійним виправленням помилок в податковій декларації з ПДВ за квітень 2020 р. на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за квітень 2020 р. № від 12.06.20.

Отже, за висновком камеральної перевірки, оформленої актом від 19.06.20 № 3749/15-32-51-04/05471158, АТ «Одеська ТЕЦ» було сплачено податковій декларації з ПДВ від 20.04.17 № на суму 2 446 884 грн 26.03.20, по податковій декларації з ПДВ від 18.05.17 № на суму 348 536 грн 26.05.2020 та 570 грн 16.06.20.

За приписами пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, відповідно до пункту 37.3 статті 37 ПК України, підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є, зокрема скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Слід зазначити, що Податковий Кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій відповідно до пункту 1.3 ПК України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011 та послідуючими змінами, чинними станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) (далі Закон № 2343-XII).

Частиною першою статті 7 Закону №2343-XII передбачено, що щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Згідно з частиною 1 статті 38 Закону № 2343-XII, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, окрім іншого - строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

За приписами пункту 4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, аналіз положень пункту 1.3. статті 1 ПК України, частини першої статті 7 та частини першої статті 38 Закону 2343-XII, дає підстави дійти висновку, що з моменту визнання боржника у справі про банкрутство банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, порядок погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з такого боржника регулюється Законом 2343-XII.

Отже, системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень частини першої статті 38 Закону 2343-XII дає підстави стверджувати, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» було визнано кредиторську заборгованість зі слати податків на суму 18 857 770,37 грн перед ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу. Під час ліквідаційної процедури ліквідатором було здійснено повне погашення визначених кредиторських вимог ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу, а інші грошові вимоги зі сплати податків та зборів перед податковими органами не визнавались.

В свою чергу, судовим рішенням по справі № 420/7821/20 визнано незаконним нарахований податковий борг, який виник у позивача під час процедури ліквідації та зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання, які виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1089-р від 07.11.2014 внесені зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2013 №96 «Про приватизацію об`єктів паливно-енергетичного комплексу», яким було включено АТ «Одеська ТЕЦ» до переліку об`єктів паливно-енергетичного комплексу та групи Г, які підлягають приватизації, які були чинними на момент постановлення ухвали господарським судом Одеської області від 15.01.2019 по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010.

Відповідно до п.4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, після припинення провадження у справі про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, з часу визнання позивача банкрутом та запровадження ліквідаційної процедури до припинення справи про банкрутство, у позивача не виникло жодних податкових зобов`язань, в тому числі податкового боргу.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи відповідача у відзиві про те, що абз. 2 п. 4-3 розділу Х Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначає заборони застосування штрафних санкцій контролюючим органом до суб`єктів господарювання, щодо яких було закрито провадження про банкрутство, оскільки це прямо спростовується змістом цієї норми, зокрема після припинення провадження у справі про банкрутство не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог.

Слід також зазначити, що законодавець, встановлюючи норму закону про обов`язковість припинення провадження у справах про банкрутство державних підприємств (в т.ч. підприємств, в статутному капіталі яких є 50% акцій та більше належить державі), також встановив обмеження певних дій щодо таких підприємств після припинення провадження в справі про банкрутство. Підприємство фактично залишається банкрутом, але тільки в силу Закону скасовується такий його статус.

Враховуючи пункт 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України, а також те, що положеннями ст. 38 Закону України «Про відновлення і платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (яка встановлює наслідки визнання боржника банкрутом внаслідок відкриття ліквідаційної процедури, що є однією із судових процедур у справі про банкрутство) встановлено, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), то на підставі підпункту 37.3.4 статті 37 ПК України, нормами ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено підставу для припинення податкового обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом.

Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 по справі № 910/14827/16, від 16.04.2019 по справі № 925/871/15.

З огляду на вищевикладене, самостійне декларування АТ «Одеська ТЕЦ» податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ від 20.04.17 № 4 та від 18.05.17 № не впливає на встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

У свою чергу, звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/14827/16.

Більш того, згідно з рішенням ООАС від 19.11.20 по справі № 420/7821/20, яке набрало законної сили 28.04.21, Головне управління ДПС в Одеській області зобов`язано припинити податкові зобов`язання Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, зокрема з ПДВ за січень 2017 року № від 17.02.2017 на суму 5174657 грн, з ПДВ за лютий 2017 року № від 20.03.2017 на суму 5772712 грн, з ПДВ за березень 2017 року № від 20.04.2017 на суму 6268257 грн, з ПДВ за квітень 2017 року № від 18.05.2017 на суму 2260551 грн, з ПДВ за листопад 2017 року № від 18.12.2017 на суму 1639123 грн, з ПДВ за лютий 2018 року № від 16.03.2018 на суму 770070,00 грн.

Таким чином, податковий орган не мав права зараховувати сплату по поточним податковим деклараціям від 17.03.20 № , від 19.05.20 № , від 16.06.20 № 855 в рахунок сплати податкових зобов`язань, що виникли під час процедури ліквідації, на протязі якої не виникає жодних зобов`язань, зокрема зі сплати податків та зборів, рівно як і змінювати призначення платежу на об`єкт оплати сума податкового боргу по податковій декларації від 20.04.17 № за березень 2017 р. та від 18.05.17 № за квітень 2017 р., тобто замість призначення платежу « 101» на призначення платежу « 140», та в процесі цього застосовувати штраф на підставі ст. 126 ПК України.

Отже податкове повідомлення-рішення від 27.07.20 № 4, яким на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України за затримку на 519, 498 та 437 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 2 795 990 грн зобов`язано АТ «Одеська ТЕЦ» сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 559 198 грн є неправомірним та підлягає скасуванню.

При цьому податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 № 4 отримано АТ «Одеська ТЕЦ» 07.08.20 та оскаржено в адміністративному порядку, в результаті чого, отримавши 27.11.20 рішення від 23.11.20 № 33252/6/99-00-06-02-05-06 про відмову в задоволенні скарги, позивач звернувся 23.12.20 за судовим захистом із даним позовом, тобто на 26 календарний день, у зв`язку із чим клопотання ГУ ДПС в Одеській області про залишення адміністративного позову без розгляду через пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з даними вимоги є очевидно необґрунтованим та відповідно до ч. 3 ст. 45 КАС України з урахуванням обставин справи залишається судом без розгляду.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29; ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ВП 44069166), як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 27.07.2020 № 4 на суму 559198 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, на користь Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» судові витрати у розмірі 8387,97 грн (вісім тисяч триста вісімдесят сім гривень 97 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк