Справа № 120/4178/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 серпня 2021 р. Справа № 120/4178/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.03.2018.

Ухвалою від 05.05.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні).

21.05.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Обгрунтовуючи відзив відповідач підтверджує проходженням позивачем військової служби у період з 11.09.2013 по 10.03.2018. Разом з тим відповідач вказав, що позивачем не надано відомостей про перебування його на посадах, які дають право на щорічну додаткову відпустку під час проходження військової служби, що пов`язана з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, а тому не має права на надання відповідної грошової компенсації.

Крім того відповідач зазначив, що згідно з ч. 17, 18 ст. 10-1 Закону України "Про мобілізацію і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям дійсно надаються відпустки, передбачені частина 1, 6 та 12 цієї статті, а також відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Водночас надання військовослужбовцям відпусток, передбачених ч. 1 ст. 10-1 вказаного вище Закону, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30% загальної чисельності відповідного підрозділу. Відповідач вказує на те, що відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Поряд з цим, в особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки припиняється.

Також відповідач вказав на пропущення позивачем строку звернення до суду.

15.06.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

22.06.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (інформації).

Ухвалою від 13.07.2021 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (інформації) задоволено.

Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України:

- документи (інформацію) про перебування ОСОБА_1 на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника, які дають право на щорічну додаткову відпустку під час проходження військової служби за період з 11.09.2013 по 10.03.2018;

- документи (інформацію) про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника під час проходження військової служби за період з 11.09.2013 по 10.03.2018.

19.07.2021 на виконання ухвали від 13.07.2021 відповідачем повідомлено, що за період з 11.09.2013 по 31.12.2017 неможливо надати інформацію про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника під час проходження військової служби, оскільки документи передані на зберігання до Центрального архівного відділу Національної гвардії України.

Також надано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2018 № 31 про несення ОСОБА_1 07.02.2018 служби у Вінницькому міському суді Вінницької області в якості помічника начальника варти.

20.08.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (інформації) у Центрального архівного відділу Національної гвардії України.

Ухвалою від 25.08.2021 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (інформації) задоволено.

Витребувано у Центрального архівного відділу Національної гвардії України:

- архівну довідку (витяги з наказів, інформацію) про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника під час проходження військової служби за період з 11.09.2013 по 31.12.2017.

31.08.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи архівної довідки Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 26.08.2021 № 1449 про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах чатовим та помічником начальника варти (старшим вартовим приміщенням) у Вінницькому міському суді Вінницької області, Апеляційному суді Вінницької області, в особливій судовій варті (Вінницького міського суду Вінницької області), в особливій судовій варті (Апеляційного суду Вінницької області) та в автошляховій варті на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника під час проходження військової служби за період з 2013 року по 2017 рік включно.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.03.2018 № 59 (по стройовій частині) ОСОБА_1 кулеметника 2-го відділення 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти стрілецького батальйону на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.03.2018 № 11 о/с звільнено з військової служби у запас, за пп. «ї» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виключено зі списків особового складу з 10.03.2018 (а.с.7).

У зв`язку із тим, що на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , військовою частиною не повністю було проведено із позивачем розрахунку по усім видам забезпечення, а саме не було виплачено грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як військовослужбовцю, виконання обов`язків військової служби якого пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для житгя і здоров`я, позивач 13.04.2021 звернувся із заявою до відповідача з метою нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період з 2013 по день звільнення (а.с.8-9).

Листом відповідача від 22.04.2021 за № 50/08/33-998 позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Відмова мотивована тим, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю визначеного в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком військово лікарської комісії, припиняються (а.с.10).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Так, відповідно до Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.91.

Відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 затверджено Переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5, зокрема, додаток 3 - Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі Постанова № 702).

Додаток 3 до Постанови № 702 передбачає військові посади Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Відповідач у відзиві посилається на те, що позивачем не надано відомостей про перебування його на посадах, які дають право на щорічну додаткову відпустку, однак суд вважає такі твердження необгрунтованими, оскільки згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.03.2018 № 59 позивача звільнено з військової служби у запас з посади "кулеметник".

Посада, яку обіймав позивач, проходячи військову службу, включена до Переліку № 702 (додаток 3) п. 55, а отже, позивач має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 5 календарних днів.

Крім того, в матеріалах справи наявна архівна довідка Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 26.08.2021 № 1449 про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах чатовим та помічником начальника варти (старшим вартовим приміщенням) у Вінницькому міському суді Вінницької області, Апеляційному суді Вінницької області, в особливій судовій варті (Вінницького міського суду Вінницької області), в особливій судовій варті (Апеляційного суду Вінницької області) та в автошляховій варті на посадах стрільця, старшого стрільця та кулеметника під час проходження військової служби за період з 2013 року по 2017 рік включно.

Також відповідачем надано копію наказу військової частини НОМЕР_1 про виконання ОСОБА_1 обов`язків з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечення охорони осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах за лютий 2018 року.

Отже, позивач, будучи військовослужбовцем, обіймаючи посаду, визначену у Переліку № 702, під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону № 2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Разом з тим, відмовляючи у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, відповідач зіслався на особливий період, яким встановлено, що з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки припиняється.

Надаючи правову оцінку вказаній відмові відповідача, суд зазначає наступне.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Норми Закону № 2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 по справі № 620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Так, у вказаній зразковій справі предметом спору була виплата грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте суд зазначає, що висновки, висловлені у вказаній справі також можуть бути застосовані і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, оскільки правовий висновок Верховного Суду у справі № 620/4218/18 стосується права військовослужбовців на виплату компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки в особливий період, право на яку він набув за період проходження ним військової служби, а не конкретно грошової компенсації за невикористані дні лише додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.04.2021 у справі № 1.380.2019.006595.

Крім того, суд зазначає, що з наданого військовою частиною НОМЕР_1 наказу від 12.02.2014 №30 встановлено, що ОСОБА_1 надавалася тривалістю 1 календарна доба у період з 12.02.2014 по 13.02.2014 додаткова відпустка за виконання обов`язків пов`язаних з підвищеним нервово емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2018 рік включно, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд вважає їх безпідставними враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у вищезазначеній постанові від 21.08.2019. За змістом висновку Верховного Суду, право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, жодним строком не обмежується (пункт 40 постанови).

Щодо доводів відповідача про не подання позивачем рапорту, як причину невиплати оспорюваної компенсації, то суд оцінює їх критично, оскільки системний аналіз норм розділу XXXVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам від 04.07.2014 № 638, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.07.2014 за № 849/25626 (чинної на час звільнення позивача з військової служби) дає підстави для висновку, що виникнення обов`язку відповідача провести виплати пов`язується саме із фактом звільнення військовослужбовця, та не залежить від подання чи не подання ним рапорту.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 10.03.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 10.03.2018.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
Повний текст рішення суду складено 31.08.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна