Справа № 440/6575/21
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6575/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови підвищити ОСОБА_1 , як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабіалітована,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити обчислення та виплату підвищення призначеної ОСОБА_1 пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабілітована, починаючи з березня 2015 року,

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у індексації її пенсії у відповідності до вимог Законів України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та від 03 липня 1991 року № 1282-XII, постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок індексації призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01 березня 2015 року та її виплату відповідно до вимог Законів України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та від 03 липня 1991 року № 1282-XII, постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.

В обгрунтування позовної заяви зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку пенсії виходячи із 50% її підвищення. Крім того, відповідачем протиправно не здійснювалося розрахунку індексації призначеної позивачу пенсії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

27 липня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на правомірність своїх дій. Зазначив, що підстави для підвищення позивачу пенсії, як особі, яка визнана реабілітованою відсутні, так як і відсутні підстави для нарахування на пенсію позивача індексації (а.с. 48-51).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року витребувано від відповідача додаткові докази по справі.

03 серпня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач наполягав на правомірності своїх вимог. Стверджував, що Згідно із Законом України від 13 березня 2018 року № 2325-VIII встановлено, що довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього СРСР або його державними органами, є чинними на території України. Крім того, зазначив, що пенсія позивачу збільшувалася лише з вересня 2015 року, у той час, як місячний індекс інфляції у 2015 році значно перевищував встановлений законодавством поріг індексації (а.с. 77-78).

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Відповідач у додаткових пояснень до позову просив суд розглядати справу без участі уповноваженого представника.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно із частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с. 56).

30 березня 2015 року ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника (а.с. 53).

14 січня 2021 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила надати інформацію щодо того, чи здійснюється перерахунок пенсії на підставі постанови КМУ № 103 та який місяць визначено базовим для проведення індексації пенсії (а.с. 12).

Листом № 531-246/Д-02/8-1600/21 від 28 січня 2021 року ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 , що основний розмір пенсії розрахований на рівні 30% грошового забезпечення і складає 1 873,50 грн. Оскільки розмір пенсії залежить від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір пенсії з 01 грудня 2020 року складає 3 538 грн. Крім того, повідомлено, що для проведення індексації пенсій з врахуванням постанови КМУ від 11 лютого 2016 року № 77 "Про внесення змін до постанови КМУ від 11 лютого 2016 року № 1078 і від 09 грудня 2015 року № 1013" нарахування поточної індексації буде проводитися після настання підстав з урахуванням наявних фінансових ресурсів (а.с. 13-14).

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила на підставі довідки Генеральної прокуратури республіки Молдова від 25 серпня 2006 року № 21/5637, згідно якої визнана жертвою політичних репресій та реабілітована 24 серпня 2006 року, підвищити пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-12 (а.с. 16).

Листом № 2781-2344/Д-02/8-1600/21 від 06 квітня 2021 року ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача, що згідно поданих документів, а саме довідки № 51/5637 від 25 серпня 2006 року виданої Генеральною Прокуратурою Республіки Молдова не вбачається, що заявник зазнала політичних репресій, чи в складі сім`ї репресованих громадян була примусово переселена (а.с. 17).

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила надати інформацію щодо реалізації свого права отримувати підвищену пенсію згідно довідки Генеральної прокуратури республіки Молдова (а.с. 18).

Листом № 4207-3378/Д-02/8-1600/21 від 12 травня 2021 року ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача, що необхідно надати документи, в яких зазначено, що заявник зазнав безпосередніх репресій, чи в складі сім`ї репресованих громадян були примусово переселені (а.с. 19).

14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила проінформувати, з яких підстав не виплачена індексація за березень у травні 2021 року та роз`яснити чому не проводилася індексація за період з березня 2015 року по грудень 2020 року (а.с. 20).

Листом № 5695-4403/Д-02/8-1600/21 від 11 червня 2021 року ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача, що згідно статті 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон № 2262) пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум є базою для виплати пенсії. Відповідно до цього, розмір пенсії на протязі з 2015 року по даний час збільшувався у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму. Індексація пенсії визначається індивідуально для кожного та проводиться залежно від встановленого базового місяця для проведення індексації. Враховуючи, що базовий місяць для нарахування індексації змінювався у зв`язку із збільшенням розміру пенсії, підстави для індексації відсутні (а.с. 21-22).

Позивач не погоджуючись із відмовою ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії у збільшеному розмірі, згідно довідки Генеральної прокуратури республіки Молдова від 25 серпня 2006 року № 21/5637, та відмовляючи у проведенні індексації пенсії, звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону

Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом №2353-12 від 15 травня 1992 року).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13 березня 2018 року (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, була змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05 травня 2018 року.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Крім того, згідно підпункту 1 пункту 3 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13 березня 2018 року встановлено, що довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, є чинними на території України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 серпня 2006 року Генеральною прокуратурою республіки Молдова видано довідку № 21/5637, за якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в місцях спецпоселення в сім`ї репресованих і в подальшому реабілітованих батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнана жертвою політичних репресій згідно статті 2 Закону РМ від 08 грудня 1992 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій" і реабілітована 24 серпня 2006 року Генеральною прокуратурою РМ (а.с. 11).

На підтвердження зміни прізвища із ОСОБА_5 на ОСОБА_1 позивачем надано до суду свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 9).

Відповідно до статті 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" усі види пенсій, що призначені відповідно до цього Закону, додатково підвищуються пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач зазнала репресій (народилася в місцях спецпоселення в сім`ї репресованих) і в подальшому була реабілітована, остання має право на додаткове підвищення пенсії призначеної згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" на 50%.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області провести індексацію пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно із статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 25 грудня 2015 року № 911-VIII у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" цифри "101" замінено цифрами "103".

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (в редакції на момент призначення пенсії позивачу) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії.

Відповідно до пункту 5 Порядку у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Згідно із пунктом б) частини першої статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

У свою чергу статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" встановлено, що пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З вищевикладеного випливає, що базою для визначення розміру пенсії призначеної в разі втрати годувальника є розмір прожиткового мінімуму.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить - з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Як випливає із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30 березня 2015 року призначено пенсію в разі втрати годувальника та яка в подальшому перераховувалась в наступних розмірах:

- з 30 березня 2015 року основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 1898 грн,

- з 01 вересня 2015 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2148 грн,

- з 01 травня 2016 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2260 грн,

- з 01 грудня 2016 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2494 грн,

- з 01 травня 2017 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2624 грн,

- з 01 жовтня 2017 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2904 грн,

- з 01 березня 2018 року - основний розмір 30% - 715,64 грн, загальний розмір 2904 грн,

- з 01 грудня 2018 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 2994 грн,

- з 01 липня 2019 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3128 грн,

- з 01 грудня 2019 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3276 грн,

- з 01 липня 2020 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3424 грн,

- з 01 грудня 2020 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3538 грн,

- з 01 липня 2021 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3708 грн,

- з 01 серпня 2021 року - основний розмір 30% - 1873,50 грн, загальний розмір 3873,50 грн (а.с. 84-97, 130-131).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі встановленому статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", при цьому перерахунок пенсії позивача здійснювався у місяць зростання розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який по факту є базовим для здійснення такого перерахунку.

Виходячи із вищевказаного відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у індексації її пенсії у відповідності до вимог Законів України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та від 03 липня 1991 року № 1282-XII, постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 та зобов`язння Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок індексації призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01 березня 2015 року та її виплату відповідно до вимог Законів України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та від 03 липня 1991 року № 1282-XII, постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови підвищити пенсію ОСОБА_1 , як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабіалітована.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в розмірі 50%, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабілітована, починаючи з 05 травня 2018 року, з урахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко