Справа № 308/8328/17
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8328/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Деяк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправною дією митниці та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом згідно з яким просить визнати протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо винесення відносно неї постанови в справі про порушення митних правил за № 1023/30500/17, вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 10.05.2016 року під час перетину нею кордону з Угорщини в Україну працівник митниці повідомив її, що за нею рахується не вивезений за кордон легковий автомобіль марки Toyota моделі RAV4, д.р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 та склав відносно неї протокол про порушення митних правил. Вказує, що у березні 2016 року в м. Ужгороді вона познайомилася з таксистом на ім`я ОСОБА_2 , який у розмові з нею пообіцяв їй допомогу у працевлаштуванні за кордоном, для чого вона передала йому копію закордонного паспорта. 15.04.2016 року ОСОБА_3 їй зателефонував та сказав, що можна заробити грошей для чого потрібно буде поїхати на кордон Україна-Словаччина і повернутися назад. Того ж дня вона з незнайомим їй чоловіком на ім`я ОСОБА_5 поїхала на кордон зі словацькою Республікою, де вона на його прохання надала йому свій закордонний паспорт, а він разом з іншими документами передав їх митнику. Митник перевірив документи. Після чого їй віддали паспорт та вона з ОСОБА_5 перетнули кордон в напрямку України, де одразу після кордону її чекав її ОСОБА_2 , який довіз її на пл. Корятовича в м. Ужгороді, дав їй 500 грн. та сказав, що як потрібно буде зателефонує їй. Про те, що на неї зареєстрували автомобіль їй не сказали і про вказаний факт вона дізналася лише 10.05.2017 року, хоча неодноразово у 2016 та 2017 роках перетинала кордон з України в Угорщину. При складанні відносно неї протоколу про порушення митних правил вона дізналася, що за кермом автомобіля, який вона ввезла в Україну знаходився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому вона зверталася до поліції та прокуратури з заявами у яких повідомляла про те, що 15.04.2016 року ОСОБА_5 зареєстрував на неї автомобіль, яким заволодів, не повідомив їй про необхідність вивезення вказаного автомобіля у зв`язку з чим митниця притягає її до відповідальності. Однак, 08.08.2017 року Закарпатською митницею ДФС винесено постанову якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч.3 ст. 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Посилається на те, що митних правил, щодо вивезення автомобіля вона не порушувала, оскільки техпаспорту на автомобіль вона не мала, довіреності також, автомобілем одразу заволодів ОСОБА_5 і їй не відомо куди його подів.

Також вважає, що митницею пропущено строк притягнення її до відповідальності, оскільки автомобіль ввезено 15.04.2016 року, то строк притягнення її до відповідальності сплив 25.10.2016 року, а притягнено її до відповідальності 08.08.2017 року.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила , що не могла ввезти автомобіль оскільки водійського посвідчення немає, довіреність на автомобіль також немала. Представник митниці взявши мої документи, мені не повідомив, що на неї ввозять автомобіль. Також зазначила , що дійсно слідувала в Словаччину в якості пасажира у транспортному засобі марки Toyota моделі RAV4, р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 , оскільки водій ОСОБА_5 мав її працевлаштувати у Словаччині, однак на територію Словаччини вони не потрапили , а водій розвернувся назад в Україну. Позивачка та її представник додали, що кримінальних проваджень з приводу вчинення ОСОБА_5 протиправних дій по відношенню до позивачки немає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності.

Також у матеріалах справи наявний відзив відповідача на адміністративний позов. У вказаному відзиві відповідач зазначає, що оскаржувана постанова є правомірною та винесена у відповідності до вимог законодавства. Вина ОСОБА_6 у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч.3 ст. 470 МК України встановлена та підтверджується зібраними у справі про порушення митних правил доказами. Переконливих та достатніх доводів, які б аргументували відсутність у діях ОСОБА_1 вчиненого нею правопорушення передбаченого ч.3 ст. 470 МК України чи доводили б що транспортний засіб марки Toyota моделі RAV4, д.р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 був ввезений в митному режимі «транзит» іншою особою Закарпатській митниці надані не були. Наголосив, що фактично автомобіль марки Toyota моделі RAV4, д.р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 ОСОБА_1 з митної території не вивезений, отже протиправне невиконання нею взятого на себе зобов`язання про транзит продовжується до цього часу. А тому враховуючи наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та її представника суд приходить до наступного.

Як встановлено згідно матеріалів справи згідно постанови в справі про порушення митних правил № 1023/30500/17 від 08.08.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України.

Згідно ч.1 та ч.4 ст. 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ст. 458 МК України порушенням митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно приписів ч.1 ст.489 МК України та ст. 280 КУПАП посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини. Що пом`якшують та або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Згідно ст.95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Зі змісту постанови встановлено, що 10.05.2017 року о 19 год. 13 хв. в зону митного контролю на ділянку «В`їзд в Україну» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі 200Т, р.н.з. НОМЕР_2 , у якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прямувала у приватних справах із Угорщини в Україну.

В ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України було встановлено, що 15.04.2016 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС України ОСОБА_1 було ввезено автомобіль марки Toyota моделі RAV4, р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації в базі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України даний транспортний засіб слідував з метою транзиту.

Станом на 10.05.2017 року зазначений вище транспортний засіб значився не вивезеним за межі митної території України, тобто термін перебування даного транспортного засобу на митній території України, перевищено більше ніж 10 діб.

Відповідно до ст.90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 93 МК України визначено, що товари, транспортні засоби, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів, поміщених у цей режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

У відповідності до ч.5 ст.102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Позивач посилається на те, що про оформлення на неї вказаного транспортного засобу та необхідність вивезення такого їй відомо не було, вищевказаний траспортний засіб нею на територію України не ввозився, у даному автомобілі вона перебувала виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій, жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було.

Разом з тим, позивач не заперечує, що слідувала з України в якості пасажира у транспортному засобі марки Toyota моделі RAV4, р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 , оскільки водій мав її працевлаштувати у Словаччині.

Відповідно до роздруківки інформації з центральної бази даних ЄАІС ДФС та витягу з АСМО «Інспектор» марки Toyota моделі RAV4, д.р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 , 15.04.2016 року був переміщений по "зеленому коридору".

При цьому, суд також звертає увагу на те, що перетин кордону (виїзд та в`їзд) відбувся того ж самого дня 15.04.2016 року з часовим проміжком в 33 хв.

Згідно правил ст. 366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Відповідно до п. 14 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 451 від 21.05.2012 року, митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів, що переміщуються смугами руху, позначеними символами зеленого кольору ("зелений коридор"), у пункті пропуску здійснюється у спрощеному порядку, з однією зупинкою автомобільного транспортного засобу на смузі руху та, як правило, без виходу з нього водія та пасажирів.

Відповідно до п. 11 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, для здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів і товарів декларант, уповноважена ним особа або перевізник подають митним органам документи в паперовій або електронній формі, що містять відомості про автомобільні транспортні засоби і товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про їх пропуск через митний кордон України.

Згідно п.3.1 § IV наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 року № 1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України", зареєстрованого в Мін`юсті України 25.11.2005 № 1428/11708, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Відтак, за відсутності необхідних документів ввезення транспортного засобу на митну територію України в режимі «транзит», по самостійно обраному «зеленому коридору» не вбачається можливим.

Виходячи із встановленого законодавством порядку митного оформлення транспортних засобів, що ввозяться громадянами з метою транзиту автомобіль марки Toyota моделі RAV4, р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 був оформлений у режим транзиту на особу, яка пред`являла цей транспортний засіб для митного контролю, декларувала (у даному випадку усно) транспортний засіб та подавала відповідні документи, у яких була зазначена власником чи уповноваженою особою, тобто на гр. ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги доводів позивача про те, що вона не була водієм зазначеного траспортного засобу та особисто не подавала документи для реєстрації транспортного засобу, такі не можуть підтверджувати факту не ввезення автомобіля саме ОСОБА_1 , оскільки відповідно до Правил №1118, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов`язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія і вона має бути за кермом автомобіля законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118, неможливим є переміщення транспортного засобу без пред`явлення документів, що підтверджують право власності чи користування ним. А тому твердження про те, що позивач не є належним суб`єктом вчинення правопорушення та перебував в автомобілі в якості пасажира спростовується вищенаведеним. Виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, не передбачено. В той же час, передбачено занесення відомостей (інформації) з поданих документів до інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, застосування яких регламентоване ст. 31 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, позаяк чинним законодавством України не передбачено обов`язок виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів, в даному випадку твердження позивача на відсутність таких документів не є доказом порушення митними органами приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України. З огляду на що, покладання обов`язку з надання відповідних документів, зберігання яких не передбачене чинним законодавством України, є неправомірним та не може бути покладене в основу висновку про відсутність подання таких на час митного оформлення. В ході розгляду справи судом не встановлено підстав, які б дозволяли сумніватися у відомостях, занесених уповноваженою особою митниці до інформаційної бази даних.

Визначальним при оформленні зобов`язання про транзит є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявність прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Встановлення факту ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних даних ЄАІС ДФС та витягу з АСМО «Інспектор», що підтверджується відповідними витягами та є безспірним фактом.

Про аналогічні висновки свідчить і усталена практика Восьмого апеляційного адміністративного суду , зокрема, у постановах від 24.12.2019 року у справі № 857/12620/19, від 03.03.2021 року у справі № 452/2208/17 , від 12.11.2020 року у справі №308/4508/19 та ін.

Позивач також посилається на те, що невідомою їй особою на ім`я ОСОБА_5 вчинено злочин, а саме ввезено та оформлено легковий автомобіль марки Toyota моделі RAV4, д.р.н.з. Чехії - НОМЕР_1 на її ім`я без її відому та без її згоди, у зв`язку з чим нею подавалися заяви до поліції та прокуратури.

Частиною першою статті 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Однак, сам факт звернення із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів, не підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення відносно позивача та не підтверджує винуватість окремих осіб. Позивачем не надано рішення суду про встановлення вини третіх осіб у вчиненні відносно позивачки кримінального правопорушення як і не надано суду взагалі доказів існування такого кримінального провадження.

Також суд уважає помилковим твердження позивача про те, що строки накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, на момент винесення спірної постанови закінчилися, оскільки перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.

Відповідно до листа Мінюсту України від 17.07.2007 р. № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Зважаючи на викладене, триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх суб`єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Зокрема, не вивезення автомобілів, що перебувають під митним контролем і щодо яких існує обовязок вивезення за межі митної території України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, властивою триваючим правопорушенням.

Отже, правопорушення передбачене ст.470 МК України щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі «транзит», та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом певного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов"язку, а тому адміністративне стягнення може бути накладен не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Митний кодекс України не містить визначення поняття триваючого правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, що пов`язані з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особоа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують Закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки, в даному випадку, особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2018 року (справа 607/12366/15-а).

Оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил №1023/30500/17 від 08.08.2017 року винесена відповідачем в межах шестимісячного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини висловлену у п.29 Рішення від 09.12.1994р. у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) у якому суд зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином аналізуючи вищезазначені законодавчі приписи, встановивши фактичні обставини справи та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд приходить до висновку, що факт перевищення ОСОБА_1 встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами, доказів наявності підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил позивач не надала, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови в справі про порушення митних правил №1023/30500/17 від 08.08.2017 року, якою громадянку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України не має, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 95, 102, 381, 467, 470, МК України, керуючись ст. ст. 77, 90, 241-246, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправною дією митниці та скасування постанови в справі про порушення митних правил - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук