Справа № 200/1395/21-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року справа №200/1395/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року (повний текст складено 02 квітня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/1395/21-а (суддя І інстанції - Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області з вимогами: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області в частині припинення виплати державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства з 01.04.2016 року та несплати заборгованості ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 01.09.2019 рік; зобов`язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області виплатити заборгованість з державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 01.09.2019 року із урахуванням компенсації, яка проводиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на обліку в установі відповідача як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи з 01.11.2014 року по 18.08.2019 рік. Вказує, що зазначену допомогу позивач отримував з 01.11.2014 року по 31.03.2016 рік та з 01.04.2016 року відповідач припинив виплачувати допомогу у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. 19.08.2019 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з заявою про запит особової справи одержувача допомоги особам з інвалідністю з дитинства у зв`язку зі зміною місця фактичного проживання та почав отримувати місячну виплату з 02.09.2019 року, однак, зазначає, що заборгованість з 01.04.2016 року по 01.09.2019 рік позивачу не виплачена. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1395/21-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області в частині припинення виплати державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства з 01.04.2016 року та несплати заборгованості ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 01.09.2019 рік. Скасовано рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 23.03.2016 року "Про припинення виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства ", на підставі якої припинено виплату ОСОБА_1 ; причина припинення: закінчення терміну дії довідки ВПО. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області нарахувати та виплатити заборгованість з державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 01.09.2019 року за реквізитами АТ "Ощадбанк", а саме: НОМЕР_1 ТВБВ №10004/0573 філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк", ЄДРПОУ , МФО 335106. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням установи відповідача від 23.03.2016 року позивачу припинено з 01.04.2016 року виплату соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, оскільки строк дії довідки про взяття на облік позивача закінчився. Разом з тим, зауважив, що позивач вже звертався до суду щодо визнання протиправними дій відповідача в частині припинення виплати державної допомоги з квітня 2016 року. Рішенням Донецького окружного суду від 16.01.2020 року № 200/14422/19-а у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі. Посилається на п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України.

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ №427329 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності як особі з інвалідністю з дитинства безстроково.

Відповідно до зазначеного у відзиві на позовну заяву, рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 23.03.2016 року "Про припинення виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства " припинено виплату ОСОБА_1 ; причина припинення: закінчення терміну дії довідки ВПО.

З листа відповідача від 27.01.2021 року № У-005-5.1-62 вбачається, що вперше позивач звернувся до Управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особита видано довідку внутрішньо переміщеної особи від 25.02.2015 року № . Крім того, позивач перебував на обліку в управління як одержувач допомоги особам з інвалідністю з дитинства та отримував допомогу з 01.11.2014 року по 31.03.2016 року. Допомогу особам з інвалідністю з дитинства було припинено з 01.04.2016 року у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО.

У зв`язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Право позивача на отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства відповідачем не оспорюється. В судовому порядку виплата державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства позивачу не припинялася.

Спірним питанням даної справи є правомірність не виплати позивачу державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства за період з 01.04.2016 по 01.09.2019.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України гарантовано визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" від 16 листопада 2000 року №2109-III (далі - Закон №2109-III) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Згідно зі ст.1 Закону №2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Частиною 2 ст.4 Закону №2109-III визначено, що на дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

У відповідності до приписів ст.6 Закону №2109-III виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку переогляду особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, а в разі визнання знову особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць.

Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що за цей період її визнано особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю. При цьому, якщо при переогляді особи з інвалідністю з дитинства переведено до іншої групи інвалідності (вищої або нижчої), то державна соціальна допомога за зазначений період виплачується за попередньою групою.

У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок нез`явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення інвалідності або визнання дитиною з інвалідністю.

У відповідності до ст.10 Закону №2109-III державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів. Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.

Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги визначені у ст.14 Закону №2109-III.

Виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

У разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

При зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Суд звертає увагу, що позивачу припинено виплату державної соціальної допомоги у зв`язку зі скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи, проте матеріали справи такого рішення суб`єкта владних повноважень не містить.

Проте, Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" не містить такої підстави для припинення виплати допомоги, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. При цьому Верховний суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-51цс17.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві державної соціальної допомоги позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на її отримання.

При цьому право на отримання державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді такої допомоги суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення позивачу виплати державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи з 01.10.2016 по 31.01.2019 здійснено не у спосіб, передбачений Законом №2109-III, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо посилання відповідача на Рішення суду від 16 січня 2020 року по справі за № 200/14422/19-а слід зазначити наступне.

Відповідно до позовної заяви по справі № 200/14422/19-а ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області; управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати соціальної допомоги та сплати виниклої заборгованості. Просив, зокрема, визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області в частині невиплати заборгованості державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з квітня 2016 року по жовтень 2019 року; зобов`язати управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області виплатити заборгованість державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з квітня 2016 року по жовтень 2019 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі за № 200/14422/19-а, так як у позові по даній справі за № 200/1395/21-а зазначений інший предмет спору, а саме: спірний період з 01 квітня 2016 року по 01.09.2019 року.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити разом із заборгованістю з виплат державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства також і компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків сплати, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (ст. 6 Закону № 2050-ІІІ).

Відповідно до п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Разом із цим згідно ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу; виплата громадянам суми компнсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, розрахунок та виплата компенсація здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.

Крім цього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий с п і р; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій […].

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування спору між сторонами по справі з приводу компенсаційних нарахувань, які мають відбутися у майбутньому - безпосередньо при виплаті заборгованості.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення компенсації за затримку виплати заборгованості з виплат державної соціальної допомоги з інвалідності з дитинства з 01 квітня 2016 року по 01.09.2019 року є передчасними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, згідно положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи наявність рішення повідача про припинення виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства, суд вважає ефективним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 23.03.2016 року "Про припинення виплати допомоги особам з інвалідністю з дитинства ", на підставі якої припинено виплату ОСОБА_1 ; причина припинення: закінчення терміну дії довідки ВПО.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо строку звернення за захистом порушеного права.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Так, за результатом розгляду справи встановлено, що порушення прав позивача на отримання належних сум соціальних виплат відбулося з вини органу, що призначає і виплачує страхові виплати, і мало триваючий характер.

Оскільки процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом, і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлені більші строки для такого захисту, позивач має право захистити своє порушене право на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна позиція міститься в правових висновках неодноразово викладених в рішеннях Верховного Суду України (зокрема, в рішенні від 25 травня 2016 року в справі №21-1249а16), а також в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1395/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1395/21-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко