Справа № 160/14488/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 серпня 2021 р. Справа № 160/14488/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду - Кучма К.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ про поновлення реєстрації транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивачем заявлені вимоги визнати протиправними дії відповідача зі скасування реєстрації транспорт ного засобу марки AUDI A6, 2000 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2500 куб.см., номерний знак НОМЕР_2 , сві доцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та зобов`язати відповідача поновити реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу, який був переданий судді 25.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він придбав транспортний засіб - автомобіль марки AUDI A6, 2000 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2500 куб.см., номерний знак НОМЕР_2 . В 2019 році він звернувся до Територіального сервісного центру №1243 РСЦ ВМС в Дніпропетровській області, однак йому було відмовлено в перереєстрації автомобіля, так як було встанов лено, що автомобіль, 29 серпня 2014 року був перереєстрований на нового власника, ім`я якого невідомо. З моменту придбання автомобіля в 2011 році він його нікому не продавав і не передавав. Вказаним автомобілем він постійно користувався. За йо го ініціативою було призначено експертне дослідження, яке провів старший судо вий експерт Дніпропетровського НДЕКЦ ОСОБА_2 , в результаті якого було встановлено, що номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_4 , ідентифікатор НОМЕР_1 , автомобіля не змінювались. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії НОМЕР_3 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. В зв`язку з тим, що автомобіль, знятий з державної реєстрації без його відома та волевиявлення на підставі підроблених документів, він не може володіти і розпоря джатись автомобілем, новий власник автомобіля невідомий.

Так, 14 травня 2020 року ним була подана заява до Саксаганського відділення поліції ГУНП в Дніпропет ровській області про підробку реєстраційних документів на автомобіль. 24.07.2020 року за його заявою Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області зареєстроване кримінальне провадження №0000065 за ч.4 ст.358 КК України. Під час досудового слідства по кримінальному провадженню 05.02.2021 ро ку була проведена судова трасологічна експертиза №19/104-9/1/27, згідно з ви сновкам якої номер кузова та номер двигуна автомобіля AUDI A6, 2000 року випу ску, номерний знак НОМЕР_2 , на момент дослідження є первинними, відповідають заводському способу нанесення та змінам не піддавалися. Досудовим слідством не було встановлено, що він продав, або іншим чином розпорядився своїм автомобілем, і проводив перереєстрацію вказаного автомобіля в Сервісному центрі МВС України. Також не встановлено, яким чином автомобіль знятий з реєстрації, хто був ініціатором зняття автомобіля з реєстрації. В результаті незаконної перереєстрації автомобіля він був позбав лений права власності, а саме права розпорядження і користування вказаним ав томобілем, хоча автомобіль і зберігається у нього. 13 травня 2021 року кримінальне провадження №0000065 за ч.4 ст.358 КК України від 24.07.2021 року закрито за встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Так, позивач зазначив, що він особисто, а також через представників, не звертався з заявою про зняття його автомобіля з державної реєстрації, а отже він безпідставно був знятий з державної реєстрації.

Дослідивши матеріали даної позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по справі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб`єктами, суд дійшов висновку, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Так, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір, за захистом яких прав особа звернулася до суду, виникнення, припинення або зміни яких прав стосується заявлений спір.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, унормований ст.59 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.1, 2 цієї статті Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частиною 3 ст.59 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині 4 ст.59 України Про виконавче провадження наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено ч.5 ст.59 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.12.2010 року Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби передбачено, що при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Частиною 2 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Суд дійшов висновку, що оскільки зі змісту позову та доданих до нього матеріалів не вбачається наявності публічно-правового спору між сторонами (позаяк позивачем не оскаржуються будь-які рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи органу державної виконавчої служби), тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на цей спір не поширюється. Справа за таким позовом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відмову у відкритті провадження по справі з викладених вище підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви, згідно з квитанцією №7137953 від 18.08.2021 року про сплату судового збору сума в розмірі 908 грн., яка підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ про поновлення реєстрації транспортного засобу - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений згідно з квитанцією №7137953 від 18.08.2021 року, за подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви до Регіонального сервісного центру ГСЦ про поновлення реєстрації транспортного засобу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з даною позовною заявою з того самого предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.294-297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма