Справа № 127/10700/21
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/10700/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вохмінова О.С.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

01 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільської митниці Держмитслужби про оскарження постанови Подільської митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Подільської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Подільської митниці Держмитслужби № 0579/40100/2020 від 13.04.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зазначив, що дана апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, яка не містить жодних спростувань доводів, які зазначені у рішенні суду першої інстанції, на підставі яких судом прийнято законне та обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2018 року між компанією «Fergas North Evrope AB» (Швеція) (Harstenagatan 2, SE-582 78 Linkoping, Sweden) та ТОВ «Грін Кул» (Україна) укладений зовнішньоекономічний контракт №27-12/1 на поставку товару.

02.11.2020 компанією-експортером «Fergas North Evrope AB» (Швеція) виданий інвойс № 20201019, яким конкретизований товар поставки - вентилятори NСВ-LL60Ч300 L 16-270 К1504-0 - 2016 шт. (а.с.10).

З метою митного оформлення товару особа, уповноважена на роботу з митницею ТОВ «Грін Кул» - ОСОБА_1 подав до Подільської митниці Держмитслужби для митного оформлення даного товару ЕМД UA401020/2020/057515 (а.с.15).

25.11.2020 інспектором Подільської митниці Держмитслужби був складений протокол про порушення митних правил №0579/40100/20, згідно з якого, 24.11.2020 до відділу митного оформлення «Вінниця» митного поста «Вінниця-центральний» Подільської митниці Держмитслужби декларантом ТОВ «Грін Кул» ОСОБА_1 була подана МД типу ІМ 40 №UA401020/2020/057515 з метою митного оформлення товару: Вентилятор промисловий, повітряний, тангенціальний, ротаційний, у зборі (складається з електромотору та крильчатки), без додаткового обладнання для обдуву охолодження в промисловому обладнанні: Вентилятор NСВ-LL60Ч300 L 16-270 К1504-0 - 2016 шт. Відправником товару виступило підприємство «Fergas North Evrope AB» (Harstenagatan 2, SE-582 78 Linkoping, Sweden), одержувачем виступило підприємство ТОВ «Грін Кул» (, 21034, Україна, м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 213).

Сума митних платежів по вказаній митній декларації складала 115558,84 грн. (згідно ф. 47 МД).

До МД було долучено: інвойс №20201019 від 02.11.2020, СМR №80051 від 20.11.2020, пакувальний лист від 30.10.2020 №364061, контракт №27-12/1 від 27.12.2018.

Під час аналізу та перевірки товаросупровідних документів та митної декларації виявлено, що ОСОБА_1 заявив у першому розділі гр. 36 (преференції) код « 410» (код пільги 410 - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС на підставі абз.1 ч.1 ст.29 дод. 2-А «Тарифний графік України» до гл. 1 розд. ІV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами - з іншої сторони) та внесено до гр. 44 митної декларації, як підставі для надання пільг зі сплати платежів, документ за кодом №7012» - інвойс від 02.11.2020 №20201019.

За результатами аналізу товаросупровідних документів до митної декларації ІМ 40 №UA401020/2020/057515 від 24.11.2020 встановлено, що декларація інвойс №20201019 від 02.11.2020 не схвалена експортером, як така, що надавала б пільги при сплаті митних платежів, тобто пільги у даному випадку не застосовуються.

Сума недоборів митних платежів, враховуючи, що товар не має преференційного походження, становить 12 606,42 грн.

По даному факту постановою заступника начальника Подільської митниці Держмитслужби Кубаль В.П. у справі про порушення митних правил № 0579/40100/2020 від 13.04.2021 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, що передбачено ст.485 МК України і накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 37 819,26 грн.

Позивач, вважаючи постанову відповідача протиправною, звернувся до суду для захисту порушеного права.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України) визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Так, митна вартість товарів та методи її визначення врегульовані Розділом ІІІ Митного кодексу України.

Частиною 1 статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування (пункту 8 статті 4 МК України).

Водночас, згідно з частиною 1 статті 293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант.

Відповідно до частини 8 статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

За приписами п.1 частини 1 статті 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку встановленого Митним кодексом України, надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Відповідно до статті 281 МК України при митному оформленні товарів суб`єктами ЗЕД допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Згідно зі статтею 16 «Загальні вимоги» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, з Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої Сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів: - сертифіката з перевезення товару EUR1; - декларації інвойс, наданої експортером до комерційного документа. Відповідно до ст.. 22 (1) «Умови складання декларації інвойс» Протоколу 1, декларація інвойс може бути складена: - затвердженим експортером; - експортером будь-якої партії товару, сукупна вартість яких не перевищує 6 000 євро.

Положеннями пункту 2 статті 22 «Умови складання декларації інвойс» Протоколу 1 встановлено, що декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України, і відповідають іншим умовам Протоколу 1.

Згідно зі статтею 33 «Перевірка підтверджень походження» подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Протоколу 1.

Частиною 3 статті 335 МК України визначено, що разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Положеннями статті 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене статтею 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що митним органом не доведено, що дії позивача були направлені на зниження вартості товару та умисну несплату митних платежів у формі прямого умислу, а також те, що митне оформлення товару по ЕМД UA401020/2020/057515 від 24.11.2020 було здійснене із застосуванням преференційного режиму і це призвело до зменшення розміру митних платежів, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини (встановлений законом порядок сплати податків та зборів), тобто декларант на момент подачі декларації повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Згідно з правовою позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі №751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією статті 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що таке правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.03.2021 ОСОБА_1 подав митному органу інвойс №20201019 від 02.11.2020 із текстом заяви уповноваженого експортера, як такої, що дає право для отримання преференцій при визначенні митних платежів на дату подачі електронної митної декларації UA401020/2020/057515 від 24.11.2020.

Крім того, 25.11.2020 ОСОБА_1 подав митному органу декларацію UA401020/2020/058012, для розмитнення того самого товару без преференцій, в якій ОСОБА_1 вказав про попередню декларацію UA401020/2020/057515 від 24.11.2020. Дана декларація була прийнята митним органом, по ній нараховані митні платежі на суму 117 413,71 грн. і сплачені отримувачем товару.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній умисел в порушенні митних правил, оскільки митне оформлення товару було здійснено саме за декларацією від 25.11.2020 UA401020/2020/058012, про що в самій декларації є відмітка митного органу.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Водночас, частиною 2 статті 486 МК України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (внесенням подання прокурора).

Так, згідно з частиною 1 та 2 статті 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.

До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

У відповідності до вимог статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Вказана норма кореспондується з нормою, визначеною статтею 251 КУпАП, відповідно до якої, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 489 МК України вказано, що при розгляді справи про порушення митних правил посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що матеріали справи не містять відомостей про те, що митним органом було здійснено всіх необхідних процесуальних дій з метою отримання доказів необхідних для правильного вирішення справи, оскільки з матеріалів слідує, що з метою підтвердження відомостей вказаних у митній декларації від 24.11.2020 позивач 22.03.2021 подав митному органу інвойс №20201019 від 02.11.2020 із текстом заяви уповноваженого експортера, як такої, що дає право для отримання преференцій при визначенні митних платежів на дату подачі електронної митної декларації UA401020/2020/057515 від 24.11.2020.

Окрім того, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил не з`ясувала чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, оскільки митне оформлення товару було здійснене саме за декларацією від 25.11.2020 без застосування преференційного режиму, що не призвело до зменшення розміру митних платежів.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови відповідачем не з`ясовано, чи мав позивач умисел ухилитись від сплати митних платежів.

Враховуючи викладене, надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній справі, повно і всебічно, з`ясувавши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у справі відсутні будь-які дані, що позивач вчинив саме умисні дії з метою несплати встановлених чинним законодавством митних платежів.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При розгляді даної справи суд враховує положення пунктів 32-41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанову №0579/40100/2020 від 13.04.2021 Подільської митниці Держмитслужби про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України слід скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції у повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.