Справа № 824/544/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р. м. Чернівці справа № 824/544/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хотинської міської ради Чернівецької області про визнання протиправною бездіяльності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить :

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Хотинської міської ради Чернівецької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України;

- зобов`язати виконавчий комітет Хотинської міської ради Чернівецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 148624,62 грн за рахунок коштів місцевого бюджету Хотинської міської ради.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що розпорядженням секретаря Хотинської міської ради від 02 березня 2020 року № 29-ос ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря Хотинського міської ради. В подальшому останній звернувся до відповідача із заявою про виплату вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у зв`язку з достроковим припиненням повноважень та звільнення його з посади секретаря Хотинської міської ради. Листом від 18.03.2020 р. відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, мотивуючи це тим, що запис у трудовій книжці з посиланням на п. 5 ст. 41 КЗпП України вказано помилково і є таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки передбачена п. 5 ст. 41 КЗпП підстава для розірвання трудового договору стосується лише членів виконавчого органу господарського товариства і не може бути застосована до виборних посад органів місцевого самоврядування.

Вважаючи відмову відповідача у виплаті позивачу вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

29.04.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26.05.2020 р.

26.05.2020 р. відкладено розгляд справи у зв`язку з клопотанням відповідача до 04.06.2021 р.

09.06.2020 р. ухвалою суду зупинено провадження в адміністративній справі №824/544/20-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хотинської міської ради про визнання протиправною бездіяльності до набрання законної сили судовим рішенням у справі №824/453/20-а за позовом ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Чернівецькій області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу дій.

30.08.2021 р. ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 КАС України не скористався.

Суд дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

04.01.2019 р. рішенням 41-ї сесії Хотинської міської ради VII скликання № 405/41/19 позивача обрано на посаду секретаря Хотинської міської (а.с. 10).

02.03.2020 р. рішенням 55-ї сесії Хотинської міської ради VII скликання № 564/55/20 достроково припинено повноваження секретаря Хотинської міської ради та виведено зі складу виконавчого комітету Хотинської міської ради VІІ скликання (а.с.11).

02.03.2020 р. розпорядженням секретаря Хотинської міської ради № 29-ос ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря Хотинської міської ради, в зв`язку з достроковим припиненням повноважень на підставі рішення Хотинської міської ради від 02.03.2020 року № 564/55/20 (а.с.12).

16.03.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, у зв`язку з достроковим припиненням повноважень та звільнення його з посади секретаря Хотинської міської ради (а.с.13).

18.03.2020 р. листом № С-303 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, мотивуючи це тим, що запис у трудовій книжці з посиланням на п. 5 ст. 41 КЗпП України визнаний помилковим та таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки передбачена п. 5 ст. 41 КЗпП підстава для розірвання трудового договору стосується лише членів виконавчого органу господарського товариства і не може бути застосована до виборних посад органів місцевого самоврядування.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся о суду вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року, №280/97-ВР (далі - Закон №280).

Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року, №2493-ІІІ (далі - Закон №2493) врегульовано правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначено загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Статтею 2 Закону №280 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно частини 1 статті 10 Закону №280 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а відповідно до частини 3 цієї ж статті Закону №280 представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до положень частини 1 статті 11 Закону №280 виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. При цьому, згідно частини 2 статті 11 Закону №280 виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до статті 10 Закону № 2493-ІІІ прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посаду секретаря міської ради шляхом обрання відповідною радою.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 20 Закону № 2493-ІІІ встановлено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" цим та іншими законами України.

Як встановлено судом, позивач до звільнення був посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні статей 2, 3 Закону № 2493-ІІІ і його повноваження місцева рада припинила у зв`язку із визнанням роботи незадовільною та достроковим припиненням повноважень.

При цьому слід зазначити, що посада, на якій перебував позивач, передбачає обмеження щодо перебування на ній визначеним строком, і не лише тим, на який обирається посадова особа та/або орган місцевого самоврядування, зокрема склад виконавчого комітету відповідної місцевої ради, але й настанням інших обставин, з якими Закон пов`язує припинення повноважень органу місцевого самоврядування та/або посадової особи місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що відмовляючи у виплаті вихідної допомоги на підставі статті 44 КЗпП України відповідач виходив з того, що позивача звільнено з підстав, встановлених Законом №280/97-ВР (стаття 26 та 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), а запис у трудовій книжці з посиланням на пункт 5 статті 41 КЗпП України є помилковим та не відповідає чинному законодавству. При цьому відповідач звертав увагу на те, що підстава розірвання трудового договору передбачена пунктом 5 статті 41 КЗпП України стосується лише членів виконавчого органу господарського товариства.

У відповідності до вимог статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статті 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норми частини 1 статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року за № 1255-VII.

Вказаний Закон набрав чинності 01 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Зокрема, стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом 5, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - "припинення повноважень посадових осіб".

Викладені норми характеризуються юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття "посадових осіб", так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

Суд зазначає, що звільнення позивача з посади секретаря міської ради по своїй суті відбулось у зв`язку із достроковим припиненням його повноважень ( у зв`язку із визнанням роботи позивача незадовільної), згідно зі статей 26, 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що також підтверджується відповідними рішеннями судів та власне і не заперечувалось сторонами.

Отже, дострокове припинення повноважень у зв`язку із визнанням роботи останнього незадовільної не слід ототожнювати з припиненням виконання повноважень керівним складом господарських товариств, що презюмується п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Таким чином, у даному випадку, наслідки та гарантії передбачені статтею 44 КЗпП України не застосовуються, адже фактично мало місце звільнення позивача з інших підстав передбачених нормами КЗпП України.

Відтак, оскільки позивача звільнено на підставі статей 26 і 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а вихідна допомога в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток передбачена лише в разі звільнення через припинення трудового договору з підстав п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - суд відхиляє доводи позивача з даного приводу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає й те, що відповідно до відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі №600/453/20-а, яке набрало законної сили 22.03.2021 року, після перегляду апеляційною інстанцією, адміністративний позов ОСОБА_1 до Хотинської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - секретар Хотинської міської ради Чернівецької області ОСОБА_2, про визнання протиправним і скасування рішення та поновлення на посаді - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Хотинської міської ради з дати його звільнення - 02.03.2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 164450,35 грн.

З огляду на вищезазначене, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Аналіз зазначених вище норм Кодексу, дає підстави дійти висновку, що вихідна допомога виплачується лише за умови припинення трудового договору з відповідних підстав.

Аналіз встановлених обставин свідчить про те, що порушене право позивача повністю відновлено відповідним рішенням суду, згідно якого на користь останнього також і задоволено вимогу про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі - 164450,35 грн.

За таких обставин слід дійти висновку, що соціальні гарантії позивача на час розгляду цього спору не є порушеними, і додаткова компенсація в даному випадку до спірних правовідносин не може застосовуватись у вигляді - не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки позивача поновлено на посаді в установі (згідно рішення суду, яке набрало законної сили), то відповідно трудовий договір поновлено, і звільнення як такого не відбулося, а тому право на вихідну допомогу при припиненні трудового договору, за таких обставин не виникло.

Суд звертає увагу на помилковість аргументів позивача, які стосуються посилань на правову позицію Верховного суду, яка зазначена в рішенні від 31 травня 2018 року у справі №186/294/16-а, оскільки склад правовідносин в даній справі є відмінним ніж той, який викладено в даному рішенні.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Виконавчий комітет Хотинської міської ради Чернівецької області (вул. Незалежності, 52, м. Хотин, Чернівецька область, 60000, ).

Суддя І.В. Маренич