Справа № 420/9286/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9286/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу ГУ ДПС в Одеській області від 22.02.2021 № Ф-35724-51.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12.04.2021 вона засобами поштового зв`язку отримала від податкового органу спірну вимогу про сплату боргу від 22.02.2021 № Ф-35724-51 в сумі 39241,22 грн, у тому числі 38979,95 грн недоїмка, 119,40 штраф та пеня 141,87 грн. Позивач зазначає, що була зареєстрована особою-підприємцем виконавчим комітетом Одеської міської Ради 12.10.2010, запис про державну реєстрацію № 002090449. Взята на облік як суб`єкт підприємницької діяльності у ДПІ Маліновському районі м. Одеси 13.10.2010 за № 14510/29-107, а з 13.10.2010 по 01.01.2013 перебувала на спрощеній системі оподаткування, як фізична особа - підприємець першої групи єдиного податку. Діяльність не здійснює з 2013 року. На переконання позивача, оскаржувана вимога направлена з порушенням пунктів 3, 4 розділу VI Інструкції №449, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, у зв`язку з чим підлягає скасуванню (вимога направлена податковим органом лише 03.04.2021 (трекер відправлення 517).

Крім того, встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід. Отже, враховуючи що позивач не здійснює діяльність з 2013 року, - відсутні підстави нарахування недоїмки, штрафу та пені.

Також Законом №1072-IX у розділі VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., N 2 - 3, ст. 11 із наступними змінами): пункт 910 доповнено підпунктом 910.1 такого змісту: 910.1. Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе. З отриманої вимоги взагалі не вбачається за який період нараховано суму боргу, та чи враховані вище вказані зміни законодавства (Закон №1072-IX) при обчисленні єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контролюючим органом не надано розрахунок оскаржуваної вимоги.

Крім того, оскаржувана вимога підписана - керівник (його заступник або уповноважена особа) ГУ ДПС в Одеській області - Чекан О.С., яка займає посаду начальника Північного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом, проте на офіційному сайті ГУ ДПС в Одеській області відсутня інформація про уповноваження - посадової особи Чекан О.С. на підписання відповідних рішень про застосування штрафів, пені.

Ухвалою судді від 14.06.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.07.21 до суду від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за даними інформаційної системи ДПС ОСОБА_1 з 13.10.2010 знаходиться на обліку в ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Г УДПС в Одеській області та з 15.04.21 стан платника « 11» - припинено, але не знято з обліку. Підприємець перебуває на загальні системі оподаткування та зареєстрована платником ЄСВ з 21.10.2010. Згідно даних інформаційної системи в ІКП ОСОБА_1 відбулися наступні нарахування за 2020 р.: 21 квітня 2020 р. - 2078,12 І квартал; 20 липня 2020 р. - 1039,06 грн за ІІ квартал; 19 жовтня 2020 р. - 3178,12 грн за ІІІ квартал; 19 січня 2021 р. - 2200 грн за IV квартал. Станом на 31.01.21 в інтегрованій картці платника обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 38 979,95 грн (штрафи - 119,40 грн, пеня - 141,87 грн (за 2012 сальдо на початок року - 1191,21 грн, 2017 р. - 8448 грн, 2018 р. - 9828,72 грн, 2019 - 11016,72 грн, 2020 р. - 8495,30 грн). На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-35724 від 22.02.21 в розмірі 39 241,22 грн.

Ухвалою суду від 09.08.21 в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 31.08.21 замінено відповідача по справі з - Головного управління ДПС в Одеській області (43142370) на його правонаступника - Головне управління ДПС в Одеській області (ВП 44069166), як відокремленого підрозділу ДПС України.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.10.2010 зареєстрована фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису 0090449. Вид діяльності: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний). Взята на податкові облік в ДПІ у Малиновському районі м. Одеси 13.10.2010 за № 14510/29-107.

З 13.10.2010 по 01.01.2013 підприємець перебувала на спрощеній системі оподаткування (І група єдиного податку), після чого перебувала на загальній системі оподаткування.

Згідно даних інформаційної системи в ІКП ОСОБА_1 відбулися наступні нарахування за 2020 р.: 21 квітня 2020 р. - 2078,12 І квартал; 20 липня 2020 р. - 1039,06 грн за ІІ квартал; 19 жовтня 2020 р. - 3178,12 грн за ІІІ квартал; 19 січня 2021 р. - 2200 грн за IV квартал. Станом на 31.01.21 в інтегрованій картці платника обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 38 979,95 грн (штрафи - 119,40 грн, пеня - 141,87 грн (за 2012 сальдо на початок року - 1191,21 грн, 2017 р. - 8448 грн, 2018 р. - 9828,72 грн, 2019 - 11016,72 грн, 2020 р. - 8495,30 грн). На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-35724 від 22.02.21 в розмірі 39 241,22 грн.

12.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 отримано вимогу про сплату богу (недоїмки) від 22.02.2021 №Ф-35724-51 (погашення заборгованості з ЕСВ) у сумі 39241,22 грн., у тому числі 38979,95 грн, недоїмка, 119,40 штраф та пеня 141,87 грн.

Після цього 15.04.21 на підставі власного рішення зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, номер запису 002090449. З 15.04.21 стан платника «11» - припинено, але не знято з обліку.

Також не погодившись із вищезазначеною вимогою про сплату недоїмки, пені та штрафу, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, визначається положеннями Податкового кодексу України.

Статті 9 та 10 цього кодексу визначають види загальнообов`язкових та місцевих податків та зборів, при цьому серед переліку таких відсутній єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі також - ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку на час виникнення спірних правовідносин були визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому пунктом 2 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з наведеного визначення слідує, що ЄСВ є консолідованим страховим внеском і не є податком та збором, передбаченим статтями 9 та 10 Податкового кодексу України.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже відсутність ЄСВ як консолідованого внеску (який не є ані податком, ані збором та не входить до системи оподаткування та не зараховується до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів) у переліках, передбачених статтями 9 та 10 Податкового кодексу України, не нівелює обов`язок осіб, критерії щодо яких визначені спеціальним, окремим від Податкового кодексу України, законодавством, здійснювати сплату відповідного внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Так, 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким внесені зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно із частинами восьмою, дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, з 1 січня 2017 року фізичні особи - підприємці, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок для забезпечення отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, в розмірі, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску, визначеного у відповідності із Законом № 2464-VI.

За приписами абзаців першого, третього - п`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, сукупність наведених норм у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що фізичні особи-підприємці повинні сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем цього обов`язку не дотримано, в результаті чого податковим органом здійснено нарахування, що вбачається з ІКП.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Частиною четвертою статті 25 цього Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (надалі також - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 3 пункту 2 розділу VІ Інструкції № 449 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до абзаців сьомого, восьмого, дев`ятого пункту 3 розділу VІ Інструкції № 449 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

При цьому положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту.

Аналогічних висновків про те, що проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою передумовою прийняття контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 826/11623/16, від 10 грудня 2019 року у справі №826/25425/15.

Аналіз обставин справи та норм матеріального права свідчить про те, що винесення оскарженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, згідно з висновком Верховного Суду у постановах від 4 вересня 2018 року у справі № 817/1061/17, від 14 березня 2019 року у справі № 826/12543/17 прийняття контролюючим органом вимоги з порушенням відповідного строку не звільняє платника від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску. Отже, доводи позивача щодо порушення строку направлення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском не є слушними та не утворюють підстав для визнання протиправним оспорюваного акта індивідуальної дії, оскільки не звільняють платника від обов`язку зі сплати суми недоїмки.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позивач не наводить доводів щодо перебування її у трудових відносинах поряд зі статусом фізичної особи-підприємця у спірний період, тому відповідні обставини не складають предмет судового дослідження.

Не заслуговують на увагу також посилання позивача на приписи п. 9-10.1 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе. Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначені в абзаці першому цього підпункту періоди в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом.

Так, за встановлених судом обставин, позивач на спрощеній системі оподаткування перебувала лише в періоді з 13.10.2010 по 01.01.2013, після чого перебувала на загальній системі оподаткування.

В той же час безпідставними є посилання позивача на те, що вона не здійснює діяльність з 2013 року, а тому відсутні підстави нарахування недоїмки, штрафу та пені.

Так, Верховним Судом в постанові від 03.04.2020 в справі № 140/642/19 зроблено правовий висновок, відповідно до якого метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Враховуючи, що в періоді, за який позивачу виставлено вимогу, позивач не була найманим працівником, мала статус фізичної особи-підприємця, вона повинна була нараховувати та сплачувати єдиний внесок в мінімальному розмірі, не зважаючи на те, що не мала доходу від підприємницької діяльності.

Крім того, не варті уваги зауваження позивача щодо того, що оскаржувана вимога підписана «керівником (його заступник або уповноважена особа) ГУ ДПС в Одеській області - Чекан О.С.», яка займає посаду начальника Північного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом, проте на офіційному сайті ГУ ДПС в Одеській області відсутня інформація про уповноваження - посадової особи Чекан О.С. на підписання відповідних рішень про застосування штрафів, пені.

Так, згідно відомостей офіційного інтернет-ресурсу ГУ ДПС в Одеській області https://od.tax.gov.ua/, в розділі «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених керівником Головного управління ДПС в Одеській області і на виконання делегованих повноважень» наявна інформація про Чекан Ольгу , яку наказом від 13.10.2020 № 4983 уповноважено на підписання платникам податків відповідних територій обслуговування відділу, а також Великомихайлівського, Роздільнянського та Ширяївського районів: 1) податкових вимог; 2) довідок про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи; 3) вимог, повідомлень про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 4) заяв до органів реєстрації (Державних реєстрів) щодо реєстрації, зміни та припинення податкової застави; 5) заяв до Державної виконавчої служби щодо пред`явлення виконавчих документів; 6) листів, що супроводжують надсилання платникам податків податкових вимог та рішень про опис майна в податкову заставу, а також запитів платникам податків про виділення майна для його опису в податкову заставу.

В той же час, форма вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка формується контролюючим органом для платника - фізичної особи визначена у додатку №7 до Інструкції №449, у якому передбачено альтернативу підписання вимоги керівником його заступником або уповноваженою особою. Тому доводи позивача щодо відсутності у підписанта відповідних повноважень не утворює самостійних підстав для визнання протиправною спірної вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ЄДРПОУ ВП 44069166), як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.