Справа № 160/8108/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Справа № 160/8108/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Позивача-1: ОСОБА_1 , Позивача-2: ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2021р. Позивач-1: ОСОБА_1 , Позивач-2: ОСОБА_2 звернулись з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої до суду 27.05.2021р., просять:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах, як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, на наданий позивачем банківський рахунок, починаючи з 01.04.2021р.;

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком з педагогічним стажем 26 років (а також додатковий стаж 6 років за народження 2 дітей) з виплатою грошової допомоги одноразово у розмірі 10 місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка повинна бути призначена до виплати як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом на наданий позивачем банківський рахунок, починаючи з 01.04.2021р.;

- відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати відповідача в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що до грудня 2005 року вони проживали в місті Дніпрі та надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю. 01.04.2021р. представник позивачів звернувся до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії, до яких були додані всі необхідні документи. Проте, листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р. пенсійний орган відмовив позивачам у призначенні пенсії за віком з підстав того, що позивачі не зареєстровані та фактично не проживають в Україні, а відсутність міжнародної угоди між Україною та Державою Ізраїль не дозволяють пенсійному органу призначити пенсію позивачам. Такі дії відповідача позивачі вважають протиправними та такими, що суперечать положенням Конституції України, нормам міжнародного права, чинного пенсійного законодавства, так як позивачі є громадянами України, а тому мають право на отримання пенсії незалежно від місця постійного проживання. В обґрунтування своєї правової позиції позивачі посилаються на рішення Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду. У відповіді на відзив від 15.07.2021р. позивачі посилаються на ті ж самі обставини (а.с.107).

Ухвалою суду від 01.06.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.95).

07.07.2021р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі посилаючись на те, що позивачі не зареєстровані та фактично не проживають в Україні, а відсутність міжнародної угоди між Україною та Державою Ізраїль не дозволяють пенсійному органу призначити пенсію позивачам. Окрім того, відповідач вказує на те, що позовні вимого ОСОБА_2 стосовно призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є передчасними, оскільки заява на виплату грошової допомоги нею не подавалась та питання стосовно наявності права у останньої на її отримання Головним управлінням не розглядалось (а.с.98-102).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 26.07.2021р. по 31.08.2021р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 01.09.2021р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копіями паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.14,28,59,63-зворот,112,116).

В період з вересня 1972 року по лютий 2005 року позивач-1 працював на території України, що підтверджується копією трудової книжки останнього, наявною в матеріалах справи (а.с.18-20,121-123).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копіями паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.15,29,58,64-зворот,133,147,152-153,191).

В період з вересня 1972 року по січень 2004 року позивач-2 працювала на території України, що підтверджується копією трудової книжки останньої, наявною в матеріалах справи (а.с.21-23,156-158,178-183).

01.04.2021р. представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії за віком, до яких були додані всі необхідні для призначення пенсій документи (а.с.30,31,45,46,110-111,113,176-177,192).

Листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачам у призначенні пенсії за віком з підстав того, що позивачі не зареєстровані та фактично не проживають в Україні, а відсутність міжнародної угоди між Україною та Державою Ізраїль не дозволяють пенсійному органу призначити пенсію позивачам, що підтверджується змістом копій відповідних листів (а.с.47,48,140-141).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивачів з діями відповідача щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком, у зв`язку з чим позивачі просять відновити їх права шляхом визнання таких дій протиправним та зобов`язання відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах, як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, на наданий позивачем банківський рахунок, починаючи з 01.04.2021р.; призначити і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком з педагогічним стажем 26 років (а також додатковий стаж 6 років за народження 2 дітей) з виплатою грошової допомоги одноразово у розмірі 10 місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка повинна бути призначена до виплати як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом на наданий позивачем банківський рахунок, починаючи з 01.04.2021р.; відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць; зобов`язати відповідача в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачів, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно до ч.1 ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі Закон №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

При цьому, до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, (далі Порядок №22-1).

Згідно пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до п.1.8 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.9 Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються документи передбачені п.2.1 Порядку №22-1.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

В рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 зазначено, що держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що громадяни України, які досягли пенсійного віку та набули необхідного для призначення пенсії страхового стажу мають право на призначення відповідного виду пенсії незалежно від місця проживання, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2021р. представник позивачів звернувся до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії за віком, до яких, зокрема, були додані копії трудових книжок позивачів та їх оригінали та інші документи на підтвердження стажу (а.с.30,31,45,46,110-111,113,176-177,192).

Крім того, в матеріалах справи наявні копії паспортів громадянина України та паспортів громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.14,15,28,29,58,59,63-зворот, 64-зворот,112,116,133,147,152-153,191).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаних документів було достатньо для вирішення питання по суті заяв щодо призначення позивачам пенсії за віком, а тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком є протиправними та такими, що суперечать вищенаведеним судовим рішенням Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача, оформлених листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом та з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача, оформлених листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачам у призначенні пенсії за віком, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеними діями відповідача, оформленими листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком, порушені права позивачів на пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій протиправними, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачів у наведеній частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів в частині зобов`язання відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058 починаючи з 01.04.2021р.; призначити і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування" від 09.07.2003р. №1058 починаючи з 01.04.2021р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачам пенсії за віком були прийняті формально та по суті заяви позивачів про призначення їм пенсії не розглядались, розрахунок страхового стажу позивачів для визначення наявності у останніх права на призначення пенсії за віком, зокрема, щодо наявності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону №1058, пенсійним органом проведено не було.

Разом з тим, у даному випадку, саме наявність у позивачів страхового стажу, визначеного ст.26 Закону №1058, є підставою для призначення останнім пенсії за віком, при цьому, за нормами ч.2 ст.24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду, тобто, повноваження щодо обчислення страхового стажу є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати страховий стаж позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправними дій відповідача, оформлених листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні позивачам пенсії за віком, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів про призначення їм пенсії за віком від 01.04.2021р. разом із доданими до них документами, подані представником позивачів, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяв з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком як непрацюючому пенсіонеру, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, на наданий позивачем банківський рахунок; призначити і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком з педагогічним стажем 26 років (а також додатковий стаж 6 років за народження 2 дітей) з виплатою грошової допомоги одноразово у розмірі 10 місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка повинна бути призначена до виплати як непрацюючому пенсіонеру, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом на наданий позивачем банківський рахунок, оскільки такі вимоги направлені на захист прав позивачів на майбутнє, що не відповідає вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, так як суд захищає порушені права, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

Окрім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів в частині звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, виходячи з того, що за приписами п.1 ч.1 ст.371 вказаного Кодексу, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Проте, в даному випадку суд не присуджує на користь позивачів виплату пенсій, а тому і підстави допустити негайне виконання цього рішення в межах суми стягнення за один місяць у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивачів в частині надання до суду відповідачем в 14-денний термін звіту про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання, оскільки, по-перше, у суду відсутні підстави для звернення даного судового рішення до негайного виконання; по-друге, суд вважає, що відсутня загроза щодо невиконання відповідачем рішення у даній справі, таких доказів суду позивачем не надано.

До того ж, слід зазначити і те, що встановлення судового контролю є правом суду та не може бути обрано позивачем в якості одного із способів захисту порушеного права, виходячи з вимог ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору понесені останнім згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 26.05.2021р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 454 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 908,00 грн./2; на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору понесені останнім згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 26.05.2021р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 454 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 908,00 грн./2 (а.с.91-94).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Позивача-1: ОСОБА_1 , Позивача-2: ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформленні листами №13124-11101/П-01/8-0400/21 від 20.04.2021р. та №12368-11110/П-01/8-0400/21 від 14.04.2021р., щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 01.04.2021р. разом із доданими до неї документами, подані його представником, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 01.04.2021р. разом із доданими до неї документами, подані її представником, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва