Справа № 420/10400/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період - 2018 рiк, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 26869,54 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період 2019 рік, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 27095,51 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період 2020 рік, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 27371,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вважав, що у період 2018, 2019 та 2020р. позивачу нібито належала квартира АДРЕСА_2 площею 440,7 кв.м. та частина домоволодіння площею 92,3 кв.м. по АДРЕСА_3 - що не відповідає дійсності.

Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_2 площею 440,7 кв.м. належала їй лише до 27.09.2018 року. Після 27.09.2018 року позивачу належала лише 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 площею 440,7 кв.м., що складає 110,75 кв.м.

Також позивач зазначає, що їй належить 51/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1814,1 кв.м., житловою площею 623,1 кв.м, тобто загальна площа частини житлового будинку, яка належала Позивачу становила 92.3 кв.м.

Таким чином, позивач вважає, що сума податкового зобов`язання Позивача за 2019 та 2020 рік визначена Відповідачем виходячи з площі нерухомого майна, яке не перебувало у власності ОСОБА_1 .

В свою чергу сума податкового зобов`язання Позивача за 2018 рік визначена відповідачем невірно та без врахування приписів пп. 266.8.1, п. 266.8, ст. 266 ПК України, якою встановлено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Крім того, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення про сплату сум вказаного податку за 2018, 2019, складені та направлені на адресу Позивача поза межами строку, встановленого п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, тобто пізніше ніж до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З наведених підстав позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

22.07.2021 року від представника ГУ ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник зазначає, що згідно ІТС «Податковий блок» за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстрований наступнй об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 502,16 кв. м., житлова площа 126,3 кв. м., форма власності спільна часткова, розмір частки 1, дата державної реєстрації права власності з 18.05.2004 року.

У відповідності підпункту пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України та з урахуванням статті 102 цього Кодексу Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано фізичній особі ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 03.03.2021 року №0-1553, 0-1553, 0-1553 щодо нарахування податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019, 2020 роки у розмірі 26 869,54 грн., 27 095,51 грн. та 27 371,70 грн.

Відповідач зазначає, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Отже, контролюючий орган має право визначити суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за три звітні податкові роки.

Ухвалою суду від 31.08.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про заміну сторони по справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2004 року була власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 440,7 кв.м., житловою площею 126,3 кв.м. на підставі договору дарування від 11.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П.

З 2013 року ОСОБА_1 була власником 51/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1814,1 кв.м., житловою площею 623,1 кв.м., на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. 21.03.2013 року.

27.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 3/4 частин квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 440,7 кв.м., житловою площею 126,3 кв.м,. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В.

Відповідно до договору дарування від 28.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Шатіловою О.В., ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 4/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1814,1 кв.м., житловою площею 623,1 кв.м.

Відповідно до договору купівлі продажу від 28.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Шатіловою О.В., ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 47/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1814,1 кв.м., житловою площею 623,1 кв.м.

Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано фізичній особі ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 03.03.2021 року №0-1553, 0-1553, 0-1553 щодо нарахування податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019, 2020 роки у розмірі 26 869,54 грн., 27 095,51 грн. та 27 371,70 грн.

Підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень рішень були відомості з ІТС «Податковий блок» про наявність у ОСОБА_1 зареєстрованого об`єкт нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 502,16 кв. м., житлова площа 126,3 кв. м., форма власності спільна часткова, розмір частки 1, дата державної реєстрації права власності з 18.05.2004 року.

Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 03.03.2021 року вбачається, що вони прийняті згідно приписів п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування згідно з п. п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п. п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Відповідно до п. п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно до п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п. п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п. п. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Відповідно до п. п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, з місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Підпунктом 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Відповідно до ч. 1 статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно рішення Одеської міської ради № 256-VII від 03.02.2016 року пункту «ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, в тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 кв. м (для квартири) та/або 500 кв. м (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку)».

Також, відповідно до рішення № 428-VII від 16.03.2016 року пункту 5.1. ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлюються у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Пільга згідно рішення Одеської міської ради становить: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. м., але відповідно до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового Кодексу України пільга не надається у разі якщо площа об`єктів або об`єкта перевищує пятикратний розмір неоподаткованної площі (тобто 60*5).

Проаналізувавши вищезазначені положення чинного законодавства суд зазначає, що має право визначити суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за три звітні податкові роки.

З огляду на зазначене суд відхиляє посилання позивача на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 0-1553 від 03.03.2021 року, за податковий період - 2018 рiк та № 0-1553 від 03.03.2021 року за податковий період - 2019 рік через те що вони складені та направлені на адресу позивача поза межами строку, встановленого п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що факт надсилання зазначених податкових повідомлень рішень поза межами строку, передбаченого п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, звільняє, у відповідності до п.п. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, проте не звільняє від сплати самого зобов`язання.

Щодо бази оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки суд зазначає наступне.

Відповідачем базу оподаткування визначено як 502,16 кв.м.

Підставою для визначення бази оподаткування у зазначеному розмірі були відомості з ІТС «Податковий блок» про наявність у ОСОБА_1 зареєстрованого об`єкт нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 502,16 кв. м., житлова площа 126,3 кв. м., форма власності спільна часткова, розмір частки 1, дата державної реєстрації права власності з 18.05.2004 року.

Разом з цим суд зазначає, що, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа квартири за адресою: АДРЕСА_4 , становить 440,7 кв.м., тобто фактично є меншою ніж площа зазначена відповідачем в якості бази оподаткування.

При цьому відповідачем не враховано, що в період з 2018 по 2020 рік зазначена квартира належала позивачу лише до 27.09.2018 року, а після 27.09.2018 року позивачу належала лише 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 .

Також відповідачем не враховано, що в період з 2018 по 2020 рік позивачу належала 51/1000 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1814,1 кв.м.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до положень п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, відповідач обчислює базу оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим судом не вбачається що відповідачем при визначенні бази оподаткування враховувалась інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що визначена база оподаткування не відповідає фактичним обставинам, встановленим судом.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідачем невірно розраховано базу оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що належать до скасування.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 908грн. судового збору.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період - 2018 рiк, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 26869,54 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період 2019 рік, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 27095,51 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1553 від 03.03.2021 року, яким ОСОБА_1 за податковий період 2020 рік, визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником житлової нерухомості в розмірі 27371,70 грн.

Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук