Справа № 480/3860/21
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2021 року Справа № 480/3860/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/3860/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС-Україна" (далі позивач, ТОВ "АВІС-Україна") до Головного управління ДПС у Сумській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Сумській обл.) про:
У С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції сторін.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем проведено документальну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства. За результатами вказаної перевірки було складено акт перевірки. На підставі акту було винесене податкове повідомлення-рішення, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість. Позивач не погоджується з висновками, які містяться в акті перевірки, в частині викладених в ньому тверджень про порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (надалі ПК України), а тому вважає, що прийняте відповідачем податкове-повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
28.03.2021 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує (а.с.202-206, том 3).
Відзив на позовну заяву обґрунтовано наступним: неможливістю здійснення господарських операцій постачання товару від контрагентів, оскільки відсутній факт його законного одержання за ланцюгом постачання; дефектністю первинних документів за господарськими операціями, здійсненими між позивачем та контрагентами; дефектністю документів, що посвідчують якість поставленої продукції; наявністю отриманої негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача.
Позивач 08.06.2021 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог (а.с.208-213, том 3).
Позивач стверджує, що висновок відповідача про нереальність господарських операцій, за результатами якої сформовано спірний податковий кредит, не ґрунтується на реальних доказах. Не зазначення в товарно-транспортних накладних певної інформації не може свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаних позивачем товарно-матеріальних цінностей (надалі ТМЦ). Фактичне здійснення господарських операцій позивачем підтверджується належним чином оформленими первинними документами.
Заяви, клопотання учасників справи. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №480/3860/21, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 08 червня 2021 року об 11 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 08.06.2021, занесеною до протоколу, оголошено перерву у підготовчому засіданні на 11 год. 40 хв. 24.06.2021.
Ухвалою суду від 24.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 серпня 2021 року о 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 11.08.2021, занесеною до протоколу, в судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 27.08.2021.
В судове засідання 27.08.2021 сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Таким чином, з огляду на наведене, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Щодо факту перевірки.
Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства.
За результатами вказаної перевірки було складено акт № 1495/18-28-07-02/36719694/16 від 29.03.2021 (надалі акт перевірки) (а.с.25-146, том 1).
Повідомлення-рішення містить посилання на акт перевірки. Позивач податкове повідомлення-рішення отримав.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
На думку відповідача, позивачем завищено податковий кредит на додану вартість по взаємовідносинах з наступними контрагентами: у вересні та жовтні 2020 року з ТОВ «Аграрний Союз Дніпра»; у жовтні 2020 року з ТОВ «Агро Прод -Групп»; у листопаді та грудні 2020 року з ТОВ «Ромірес Сан Ойл» (надалі контрагенти).
Відповідач зазначає про нереальність господарських операцій, що підтверджується наступним: 1. неможливістю здійснення господарських операцій, оскільки відсутній факт його законного одержання за ланцюгом постачання; 2. дефектністю первинних документів за господарськими операціями, здійсненими між позивачем та контрагентами; 3. дефектністю документів, що посвідчують якість поставленої продукції; 4. наявністю отриманої негативної податкової інформації відносно контрагентів.
Суд погоджується з доводами позивача, що в акті перевірки зазначено про завищення податкового кредиту на додану вартість на загальну суму 970937,29 грн., проте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, винесене на іншу суму 970937,00 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено перед судом правомірність стягнення іншої суми, ніж та, розмір якої зазначено в акті перевірки.
Суд звертає увагу, що зміст відзиву на позовну заяву майже повністю дублює зміст акту перевірки, а тому суд оцінює доводи відповідача з урахуванням вказаних обставин. Крім того, відповідачем у акті зазначено однакові доводи щодо нереальності господарських операцій по всім контрагентам позивача.
По-перше, щодо відсутності факту постачання товару від контрагентів.
Відповідач стверджує про неможливість здійснення господарських операцій, проте на ст. 27 акту перевірки позивач зазначає, що постачальником позивача здійснювалось придбання ТМЦ невстановленого походження. Тобто, сам відповідач підтверджує факт придбання позивачем товару та те, що товар реально був в наявності у постачальників позивача на момент продажу.
Суд погоджується з доводами позивача, що той факт, що податкові накладні на поставлений позивачу товар належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних додатково свідчить про наявність такого товару у постачальників та про йог попереднє реальне придбання за ланцюгом постачання.
Порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог законодавства щодо формування податкового кредиту.
Відповідачем не надано доказів, які підтверджували про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. Крім того, суд звертає увагу, що встановлення фактів неправомірної діяльності контрагентів позивача не входить в предмет дослідження по даній справі.
Суд погоджується з аргументами позивача, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу.
По-друге, щодо первинних документів за спірними господарськими операціями.
Суд погоджується з доводами відповідача, що договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
В той же час, між позивачем та контрагентами було укладено договори, а саме: з ТОВ «Аграрний Союз Дніпра» - договір поставки сільськогосподарської продукції № 04-09/20-СШ від 04.09.2020; з ТОВ «Агро-Прод-Групп» - договір поставки № 20/10-АУ від 20.10.2020; з ТОВ «Ромірес Сан Ойл» - договір поставки № 23/11-АУ від 23.11.2020.
Суд дослідив надані позивачем докази та дійшов висновку, що обставини укладення господарських договорів між позивачем та контрагентами, а також їх виконання, підтверджуються наступними документами: копіями вказаних договорів, протоколів розбіжностей та специфікацій; підписаними сторонами видатковими накладними, які мають всі реквізити, які передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; звітами виробництва за зміну; платіжними дорученнями про оплату товару та банківськими виписками; товарно-транспортними накладними; актами звірки взаємних розрахунків; зареєстрованими податковими накладними; картками рахунку 201; відомостями інвентаризації товарів на складі; посвідченнями якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідачем не спростовуються факти реєстрації податкових накладних та наявність у позивача вищевказаних первинних документів. Вказане визнання фактів міститься також і на аркуші 22 акту перевірки. Крім того, відповідачем не надано доказів, що вказані договори визнані недійсними в судовому порядку, а посилання в акті на те, що в договорі не зазначено, наприклад, щодо фактичного місяця навантаження продукції, жодним чином не впливає на дійсність таких договорів.
Також, суд звертає увагу, що дійсність договорів та правочинів у формі видаткових накладних не є предметом дослідження у даній справі.
Оскільки перерахування всіх первинних документів значно ускладнить для сторін зміст рішення суду (матеріали позовної заяви з додатками складають понад 500 аркушів), то суд не зазначає у мотивувальній частині даного рішення номерів та дат відповідних документів та вказує, що їх копії містяться в матеріалах справи, а саме: а.с.147-240, том 1; а.с.1-250, том 2; 1-195, том 3. Крім того, позивачем підтверджується наявність у нього оригіналів доданих до позовної заяви документів, а відповідач не спростовує зазначених обставин.
Як вбачається із акту перевірки, під дефектністю первинних документів відповідач вказує, що у місцях навантаження товару, які зазначені у товарно-транспортних накладних, відсутні власні/орендовані складські приміщення постачальників.
Суд погоджується з доводами позивача, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом. В той же час, вказані вище товарно-транспортні накладні містять всі обов`язкові реквізити, в тому числі і місце навантаження товару.
Відповідачем перед судом належними та допустимими доказами не доведено, що у зазначеному в ТТН місці навантаження товару не знаходився товар, який був поставлений до складу позивача.
Суд звертає увагу, що певні недоліки при заповненні первинних документів, ще не є належним та допустимим доказом відсутності самого факту перевезення придбаних ТМЦ.
Щодо твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача кваліфікованого персоналу, виробничих потужностей, складів, в тому числі використання орендованих приміщень для забезпечення здійснення поставки товару, то суд звертає увагу, що відповідачем не доведено, що чинним законодавством пред`являються вимоги до суб`єктів господарювання стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо для здійснення господарської діяльності.
Крім того, суд ще раз звертає увагу, що у відзиві відповідач неодноразово зазначає, що товар позивачем від контрагентів все ж таки було отримано та здійснювалось придбання товару (абзац 1, зворотній бік а.с.202, том 3; абзац 2, а.с.203, том 3; абзац 6, 8, зворотній бік а.с.203, том 3). Стосовно інших обставин, то відповідач зазначає, що неможливо встановити реального постачальника продукції, відсутня інформація щодо залучення інших платників податків, тобто, доводи ґрунтуються на припущеннях та неможливості відповідачем встановити інформацію (абзаци 3, 10, зворотній бік а.с.203, том 3).
Також, відповідач зазначає, що під час перевірки позивачем не надано ряд документів. Проте актів про ненадання документів під час перевірки відповідачем до матеріалів справи не надано.
Суд погоджується з твердженням позивача, що відсутність трудових ресурсів у контрагентів позивача, на які посилається відповідач в акті перевірки, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань. Наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорах. Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.
Відповідачем не доведено, що ним досліджувались обставини залучення посередників для виконання зобов`язань по спірним договорам.
По-третє, стосовно документів, що посвідчують якість поставленої продукції.
Позивачем до матеріалів справи надано докази свідоцтво про атестацію власної лабораторії, що надавало позивачу можливість самостійно здійснювати аналіз товару від постачальника (а.с.214, том 1).
Також, на підтвердження використання придбаного товару у господарській діяльності позивача, позивач надав докази, що макуха та шрот соняшникові є компонентами, які можуть використовуватися для приготування комбікорму, а саме позивач надав наказ від 30.12.2019 (а.с.215, том 1).
Суд погоджується з доводами позивача, що сертифікати якості не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції. Тому відсутність таких сертифікатів чи їх зміст не може свідчити про відсутність господарської операції.
По-четверте, щодо наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів.
Суд вважає доречними доводи відповідача, що позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, несе ризик негативних наслідків, які можуть виникнути при виборі контрагента, а тому повинен проявляти належну обачність.
В той же час, суд погоджується з доводами позивача, що податкове законодавство не ставить в залежність можливість скористатися правом на податковий кредит від наявності чи відсутності негативної інформації відносно контрагентів постачальників товару.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
На переконання суду, зазначена інформація носить виключно інформативний характер для відповідача та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства. Тому вказана інформація не може бути доказом реальності чи відсутності господарської операції.
Також, суд звертає увагу, що правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій.
Висновки суду. Мотиви, з яких суд дійшов вказаного висновку з посиланням на відповідне законодавство.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, суд встановив, що постачання товару від контрагентів позивача по договорам підтверджується наведеними у позовній заяві видатковими накладними на товар. Факт перевезення та доставки товару на склад позивача підтверджується зазначеними в позові товарно-транспортними накладними. За поставлений товар позивачем було здійснено оплату, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками. Постачальниками позивача за результатами здійснення спірних господарських операцій було сформовано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, перелік яких міститься в позовній заяві. Всі вищенаведені факти досліджені відповідачем, зазначені в акті перевірки та не заперечуються ним.
Крім того, позивачем додано до позовної заяви документи, які підтверджують використання придбаного товару у господарській діяльності.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали можливості на виконання господарських зобов`язань по поставці товарів відповідачем до суду не надано, а відповідні твердження ґрунтуються на припущеннях, які не є належними та допустимими доказами та не можуть бути покладені в основу рішення суду.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем, як контролюючим органом, не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між позивачем та його контрагентами. В той же час, позивачем доведено, що придбаний товар використовується в господарській діяльності. За результатами спірних господарських операцій підтверджується рух активів позивача, що є доказом реальності здійснення господарських операцій.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно, в тому числі: 1. обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; 2. пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Оцінюючи оскаржене податкове повідомлення-рішення на відповідність критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.
По-перше, при прийнятті спірного повідомлення-рішення відповідач не врахував всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, про які було зазначено вище. Також, податкове повідомлення-рішення містить посилання на акт перевірки та стислі посилання на норми ПК України, проте не містить стислих мотивів (фактів конкретного порушення), які покладені в основу прийняття такого рішення. На переконання суду, посилання на певні документи (акт перевірки тощо), не є належним мотивуванням відповідного рішення.
По-друге, відповідачем при прийнятті спірного рішення не дотримано принципу пропорційності.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідач, як контролюючий орган, має ресурси для проведення перевірок, які фінансуються за рахунок бюджетних асигнувань, в той час як ресурси суб`єктів господарювання обмежені, а тому факти доведення законності дій суб`єктів господарювання покладаються саме на орган владних повноважень, для дотримання балансу публічних і приватних інтересів.
Дійсно несприятливі наслідки недостатньої обережності підприємницької діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини і не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих витрат.
В той же час, є непропорційним стосовно суб`єкта господарювання позбавлення його можливості підтвердити податковий кредит у разі, якщо рішення відповідача прийнято без врахування всіх обставин, які мають значення для його прийняття та яке частково ґрунтується на припущеннях.
Отже, відповідач не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення. Рішення не відповідає стандартам, які встановлені п.3., п.8 ч. 2 ст. 2 КАС України. Вказаним рішенням порушені права позивача. Позивачем вірно визначено спосіб захисту порушеного права. Тому позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у вигляді судового збору у зазначеному вище розмірі.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС-Україна" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик