Справа № 560/7728/21
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7728/21
РІШЕННЯ
іменем України

31 серпня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури в якому просить стягнути стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 19624, 92 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 25.05.2006 по 25.15.2020 працював в прокуратурі Хмельницької області. Наказом прокурора Хмельницької області від 22.05.2020 № 360к позивача звільнено із займаної посади прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Хмельницької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 25.05.2020.

Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні.

Згідно наданого прокуратурою Хмельницької області розрахункового листка за травень 2020 року при звільненні 25.05.2020 позивачу не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Позивач вважає, що невиплата відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку є незаконною, порушує його права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, тому такі права мають бути поновлені шляхом стягнення із прокуратури Хмельницької області на його користь вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на даний адміністративний позов, в якому зазначив, що позовних вимог не визнає.

Вказав, що наказом прокурора області від 22.05.2020 № 360к ОСОБА_1 , звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", а не з підстав, визначених у ст. 44 КЗпП України.

Відповідач зазначив, що Законом України "Про прокуратуру", який передбачає інший порядок звільнення ніж КЗпП України, у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" не передбачена виплата вихідної допомоги, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідач подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивача звільнено наказом від 22.05.2020, проте до суду звернулась лише 22.06.2021, а тому остання пропустила встановлений в КАС України строк на звернення до суду.

Оцінюючи вказане клопотання суд зазначає, що відповідно до ч. ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/4840/20 Верховний Суд зазначив, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Отже, ураховуючи те, що передбачена ст. 44 Кодексу законів про працю України вихідна допомога є державною гарантією працівнику, суд вважає за необхідне застосувати наведені висновки Конституційного Суду України.

У постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року в справі № 240/4840/20, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 13 лютого 2020 року у справі №809/698/16 і від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 відсутні правові висновки щодо розповсюдження або не розповсюдження ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України на вимоги щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні прокурора.

У постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 817/1227/17 Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 679/470/16-ц Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення, зокрема вихідної допомоги, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування такої виплати.

З урахуванням засад правової визначеності, суд вважає, що позивач має законні очікування щодо розповсюдження на спірні правовідносини приписів саме ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази в їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до матеріалів справи позивач з 25.05.2006 по 25.15.2020 працювала в прокуратурі Хмельницької області.

Наказом прокурора Хмельницької області від 22.05.2020 № 360к позивача звільнено із займаної посади прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Хмельницької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 25.05.2020.

Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні.

Згідно наданого прокуратурою Хмельницької області розрахункового листка за травень 2020 року при звільненні 25.05.2020 позивачу не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697 в редакції, чинній на момент звільнення позивача).

Згідно зі ст.4 Закону №1697 організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст.16 Закону №1697 передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.10.2018 у справі №823/276/16 та від 08.10.2019 у справі №823/263/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 (далі - Закон №113-IX) ст.51 Закону №1697 доповнено частиною 5, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, яка передбачена п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Вказаним Законом також доповнено ст.40 КЗпП України частиною 5 наступного змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Виплата вихідної допомоги при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів передбачена ст.44 КЗпП України.

Отже, ч.5 ст.40 КЗпП України не містить обмежень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 КЗпП України.

Виходячи із системного аналізу положень Закону №1697 та КЗпП України в редакції Закону №113-IX, суд дійшов висновку, що при звільненні з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури на прокурорів не поширюються положення КЗпП України щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Водночас, застереження щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні ані Закон №1697, ані КЗпП України не містять.

Зміст п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) та п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697 (прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) свідчить про те, що вказані вище підстави для звільнення є аналогічними.

З урахуванням наведеного, а також правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про те, що у разі звільнення прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697, останній має право на виплату вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України.

Отже, суд дійшов висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20 Верховний Суд.

В той же час відсутність у наказі про звільнення посилань на положення п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання вихідної допомоги, тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, оскільки позивача, звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону № 1697, він набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок №100 в редакції, чинній на момент звільнення позивача).

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Отже, середньомісячна зарплата позивача, обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, тобто за березень та квітень 2020 року.

З розрахункового листа позивача, за 2020 рік встановлено, що заробітна плата позивача за березень 2020 року складає 39 929,31 грн, за квітень 2020 року - 7476,14 грн.

Відповідно до п.8 Порядку №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Кількість відпрацьованих робочих днів складає 17 днів (9 днів у березні 2020 року + 8 днів у квітні 2020 року).

Відповідно сума для обчислення середньої заробітної плати за останні два місяці роботи становить 15886,77 грн (сума заробітної плати за останні два місяці роботи за вирахуванням відпустки - 10090,08 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення - 19523,84 грн, відрядження -1904,76 грн).

Середньомісячне число робочих днів: (21 днів за березень 2020 року + 21 день за квітень 2020 року) : 2 = 21 день.

Середньоденна заробітна плата позивача: 15886,77 : 17 = 934,52 грн.

З урахуванням наведеного сума вихідної допомоги складає 19624,92 грн, (934,52 грн. х 21 день).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні підлягають задоволенню.

Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 19624 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 92 коп.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Хмельницька обласна прокуратура (провул. Військоматський, 3,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 02911102)

Головуючий суддя О.П. Шевчук