Справа № 380/9593/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9593/21 пров. № А/857/14183/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Глушко І.В., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Пославський Д.Б.

за участі позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року (ухвала прийнята у м. Львові судом у складі головуючого судді Брильовського Р.М.) у справі за заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

14.06.2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Центрального Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльність відповідачів протиправною та зобов`язання відповідачів вчинити дії по доплаті щорічної, разової державної допомоги до 5 травня у розмірі п`ять мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду.

Аргументуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що він не зміг вчасно звернутись до суду і реалізувати своє право на захист оскільки він тривалий час перебував на довготривалому лікуванні у різних лікарнях від мінно-розривної травми.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач являється учасником бойових дій і проходив військову службу у Національній гвардії України.

29.10.2015 позивач при виканні бойового завдання АТО отримав осколочне поранення при розриві вибухового пристрою. Після чого потрапив в лікарню 2-хірургічне відділення КУ «ОКБМ», з діагнозом мінно-розривна травма, ЧМТ, струс головного мозгу, множинні поранення грудної клітки, проникаюча рана черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки та великого сальника, гнійний перетоніт. Лікування проходило по 03.12.2015 року.

З 07.12.2016 позивач проходив лікування в КЗЛОР «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих» по 25.12.15 року. Стан після мінно вибухової травми.

З 31.12.2015 позивач проходив лікування в КП «Трускавецька міська лікарня» по 19.02.2016. Стан після мінно вибухової травми.

З 24.02.2016 позивач проходив лікування в Олександрівській клінічній лікарні м.Києва по 09.03.2016 року. Діагноз: залишкові явища повторних ЧМТ внаслідок постравматична невропатія.

З 10.03.2016 позивач проходив лікування в Олександрівській клінічній лікарні м.Києва по 16.03.2016 року з діагнозом множинні осколкові поранення голови, тулуба, нижніх кінцівок.

З 28.03.2016 позивач проходив лікування в Центральному госпіталі МВС України по 05.04.2016 року з діагнозом захворювання ступні та ускладення після множинних протикаючих поранень.

З 12.05.2015 позивач проходив лікування КЗБР «Київська обласна клінічна лікарня» по 25.03.2016 року Стан після мінно вибухової травми.

З 24.05.2016 позивач проходив лікування у Трускавецькій міській лікарні по 04.06.2016 року з діагнозом стан після мінно вибухової травми.

З 06.06.2016 позивач проходив лікування в Трускавецькій міській лікарні по 08.07.2016 року з діагнозом після видалення сторонніх тіл.

З 13.07.2016 позивач проходив лікування у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня» по 29.07.2016 року з діагнозом стан після мінно вибухової травми.

З 30.08.2016 позивач проходив лікування в Госпіталі Національної гвардії МВС України по 12.09.2016 року з діагнозом захворювання та ускладнення ступні, стан після мінно вибухової травми.

З 15.08.2016 позивач проходив реабілітацію в центрі реабілітації Словатччини по 28.08.2016 року. Стан після мінно вибухової травми.

З 17.10.2016 року позивач проходив лікування в Трускавецькій міській лікарні по 27.10.2016 року з діагнозом посттравматичний артрит правого колінного суглоба.

З 27.10.2016 позивач проходив лікування в КЗКОР « Київська обласна клінічна лікарня» по 07.11.2016 року з діагнозом стан після мінно вибухової травми.

З 08.11.2016 позивач проходив лікування в Київському міському клінічному госпіталі ветеранів війни по 15.11.2016 року з діагнозом діагнозом мінно-розривна травма. ЧМТ. струс головного мозку, множинні поранення грудної клітки, проникаюча рана черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки та великого сальника.

З 22.12.2016 позивач проходив лікування в лікарні ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» по 06.01.2017 року з діагнозом залишкові явища ЗЧМТ в наслідок мінно- розривних травм.

З 03.07.2017 позивач проходив лікування в КЗОЗ « ХМКБЛ № 17» по 10.07.2017 року з діагнозом Множинні народні тіла в правому колінному суглобі, нижніх кінцівках, в наслідок мінно-розривної травми.

З 13.02.2017 позивач проходив дякування в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акд. Платона Майбороди» по 15.02.2017 року, з діагнозом стан після мінно вибухової травми.

З 24.06.2017 позивач проходив лікування в Трускавецькій міській лікарні по 31.07.201 7 року з діагнозом нагноєння травми коліна.

З 29.08.2017 позивач проходив лікування в «Національному науковому центрі радіаційної медицини 18.09.2017 року з діагнозом залишкові явища перенесеної мінно- розривної травми.

З 08.05.2017 позивач проходив лікування в «Національному науковому центрі радіаційної медицини Національної академії медичних наук України» по 23.05.2017 року з діагнозом залишкові явища перенесеної мінно-розривної травми.

З 16.01.2018 позивач проходив дякування в КЗОЗ «БМКБЛ №17» по 23.01.2018 року з діагнозом наслідки мінно-розривних травм.

З 11.09.2018 позивач проходив лікування в в «Національному науковому центрі радіаційної медицини Національної академії медичних наук України» по 30.09.2018 року з діагнозом залишкові явища перенесеної мінно-розривної травми.

З 05.02.2019 позивач проходив лікування в «Національному науковому центрі радіаційної медицини Національної академії медичних наук України» по 15.02.2019 року з діагнозом залишкові явища перенесеної мінно-розривної травми.

З 19.06.2020 позивач проходив лікування в «Національному науковому центрі радіаційної медицини Національної академії медичних наук України» по 30.06.2020 року з діагнозом посттравматичний стресовий розлад з вираженим тривожним і депресивним компонентом, залишкові явища мінно-вибухової травми.

03.11.2020 року висновок спеціаліста ДУ «Національному науковому центрі радіаційної медицини Національної академії медичних наук України», що позивач регулярно проходить курси стан лікування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у зв`язку з довготривалим та тяжким лікуванням у різних лікарнях від мінно-розривної травми, ЧМТ, струсу головного мозку, множинного поранення грудної клітки, проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки та великого сальника, гнійного перетоніта, позивач не міг вчасно звернутися в суд та реалізувати своє право на захист.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач являється особою з інвалідністю 2-групи.

Колегія суддів вважає зазначити, що згідно із висновками, викладеними у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України, суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі Іліан проти Туреччини ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв`язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , чим фактично позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його права, гарантовані статтею 139 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення поспішного рішення.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до переконання, що належним способом порушеного права позивача є скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження її розгляду до того ж суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року у справі №380/9593/21, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 01.09.2021