Справа № 200/11717/20-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 200/11717/20-а

адміністративне провадження № К/9901/29488/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Губської О.А.,

суддів - Калашнікової О.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №200/11717/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В., що виявилася у відмові в наданні ОСОБА_1 публічної інформації про особу, якій надано для проживання службове житло трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , із зазначенням в інформації посади, яку займає особа, прізвища, ім`я та по батькові, дати, з якої особі надано службове житло для проживання, найменування документів, на підставі яких було надано для проживання службове житло, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №13/11-01 від 13.11.2020, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13.11.2020 за №ПІ-Т-4220;

- зобов`язати Міністерство юстиції України в особі Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності цього рішення, повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації № 13/11-01 від 13.11.2020, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13.11.2020 за №ПІ-Т-4220, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- постановити окрему ухвалу суду щодо допущених порушень положень Закону України Про доступ до публічної інформації № 2939-VI та висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, що стало наслідком відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації про особу, якій надано для проживання службове житло трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , із зазначенням в інформації посади, яку займає особа, прізвища, ім`я та по батькові, дати, з якої особі надано службове житло для проживання, найменування документів, на підставі яких було надано для проживання службове житло, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №13/11-01 від 13.11.2020, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13.11.2020 за №ПІ-Т-4220, яку направити Міністру юстиції України, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та висновків, викладених у постанові Верховного Суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію про особу, якій надано для проживання службове житло трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , із зазначенням посади, яку займає особа, прізвища, ім`я та по батькові, дати, з якої особі надано службове житло для проживання, найменування документів, на підставі яких було надано для проживання службове житло, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 13.11.2020, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 13.11.2020 за №ПІ-Т-4221; зобов`язав Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 13.11.2020, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13.11.2020 року за №ПІ-Т-4221, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Звернув до негайного виконання рішення суду.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 09 серпня 2021 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, відповідно до пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що справа №200/11717/20-а підпадає під категорію справ, визначених пунктом 2 частини шостої статті 12 КАС України.

Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, скаржник зазначає, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Однак, скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 328, 333 КАС України, Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №200/11717/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя-доповідач О. А. Губська
Судді О. В. Калашнікова
Н. М. Мартинюк