Справа № 320/1713/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1713/21 Суддя (судді) першої інстанції: Файчак В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Кузьменка В.В., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕГО ЛОГІСТИК" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕГО ЛОГІСТИК" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 22 січня 2021 року, винесене ГУ ДПС у Київській області, в частині нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 34722,36 гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдині міжнародні документи CMR № 363901 та CMR № 363902 від 24 вересня 2020 року, що є в матеріалах справи підтверджують надання позивачем та іншими учасниками перевізного процесу послуг міжнародного перевезення вантажів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» зареєстроване як юридична особа Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію від 26 березня 2013 року № 0002149.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19 травня 2017 року ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» знаходиться за адресою: 08320, Київська область, Бориспільський район, село Мала Олександрівка, вул. Митна, 19А.

На підставі направлення від 07 грудня 2020 року № 917, виданого ГУ ДПС у Київській області та наказу ГУ ДПС у Київській області від 04 грудня 2020 року № 1844, виданого на підставі п.п. 19-1.1.6 п. 19-1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області в період з 07.12.2020 по 11 грудня 2020 року було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Київській області складено акт № 5511/10-36-07-01/38636280 від 18 грудня 2020 року (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185; п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188; п.193.1 ст.193; п.194.1 ст.194; п.198.5 ст.198 ПК України.

Судом встановлено, що 11 січня 2021року позивач подав заперечення (вх. № 902/6) на Акт перевірки, за результатом розгляду якого відповідачем прийнято рішення від 19 січня 2021 року № 54/12/10-36-07-01, яким заперечення ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» залишено без задоволення, а Акт перевірки - без змін.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 22 січня 2021 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, у зв`язку з чим сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, склала 36208,00 гривень.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача № 1 від 22 січня 2021 року, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що положення статті 195 ПК України не обмежує коло учасників міжнародного перевезення виключно одним лише перевізником, оскільки таке право мають і інші учасники перевізного процесу, в тому числі й експедитор, однак істотною умовою для застосування цієї норми є саме наявність єдиного міжнародного перевізного документу, що підтверджує факт надання таких послуг. При цьому, за своїм економічним змістом цей документ має підтверджувати власне право позивача на застосування ставки 0% при здійсненні господарських операцій між ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» та ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини з приводу формування платником податку податкового кредиту врегульовані розділом V ПК України, у відповідності до пункту 198.1 статті 198 якого (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2018 року між ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» та його контрагентом ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК» було укладено договір №К-95/18 про надання транспортних послуг під час перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору даним Договором регулюються взаємовідносини, що виникають між Замовником та Виконавцем під час планування, здійснення та оплати транспортних послуг з перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні.

За умовами пункту 1.2 Договору у межах даного Договору Виконавець бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому Замовником вантаж до пункту призначення та передати його особі, уповноваженій на отримання вантажу, а Замовник зобов`язується сплатити встановлену за перевезення плату.

В силу пункту 2.1 Договору у межах даного Договору Виконавець діє від власного імені, а Замовник діє від власного імені, або за дорученням організацій, з якими він має прямі договори. Жодна зі сторін не має права передавати свої повноваження за даним Договором третім особам без письмової згоди іншої сторони.

Згідно пункту 2.3 Договору на кожне перевезення оформлюється транспортне замовлення у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Замовника та передається Виконавцю за допомогою факсимільного зв`язку або засобом офіційної електронної пошти (е-mail).

Підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (СМR) з відмітками відправника вантажу, перевізника (експедитора), одержувача вантажу та митних органів(п. 2.6 Договору).

На виконання умов Договору позивач надав транспортні послуги як Виконавець, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АЛ-0000971 та № АЛ-0000972 від 06 жовтня 2020 року на загальну суму 173611,38 грн.

Згідно з випискою банку АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» від 27 жовтня 2020 року платіжним дорученням № 3085 ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК» оплатило грошові кошти у розмірі 173612,00 грн. В свою чергу, ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТІК» склало та зареєструвало в єдиному реєстрі податкових накладних дві податкові накладні №34 та №35 від 06 жовтня 2020 року, застосовуючи ставку податку на додану вартість 0%.

Спір між сторонами виник власне з приводу законності застосування до вищезазначених господарських операцій ставки ПДВ 0%. На думку відповідача, зазначені дії платника податків є необґрунтованими, оскільки має застосовуватись основна ставка податку на додану вартість 20%. Зважаючи на те, що ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» в рядку 19 декларації з ПДВ за жовтень 2020 року відобразило від`ємне значення з ПДВ, то на думку відповідача таке значення є завищеним на суму 34722,36 гривень.

Позивач в свою чергу не погоджується з такими доводами відповідача та просить скасувати спірне податкове повідомлення-рішення №1 від 22 січня 2021 року в частині нарахування зобов`язань з ПДВ у розмірі 34722,36 гривень, оскільки на його думку ним правомірно було застосовано норми підпункту 195.1.3. пункту 195.1. статті 195 ПК України, позаяк для оподаткування ПДВ за нульовою ставкою коло учасників міжнародного перевезення не обмежується лише одним перевізником, оскільки таке право мають і інші учасники перевізного процесу, у тому числі й експедитор.

Так, за змістом абзаців «б», «е» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1 статті 188 ПК України).

У відповідності до підпункту «а» пункту 193.1 статті 193 ПК України ставка податку встановлюються від бази оподаткування та становить 17 відсотків.

Положеннями пункту 194.1 статті 194 ПК України визначено, що операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Відповідно до абзацу «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 ПК України операції з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою. Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

За змістом наведених положень операції з міжнародного перевезення вантажів, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом та місце постачання таких послуг не є митна територія України, оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до статті 9 Закону №1955-IV факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Під єдиним міжнародним перевізним документом маються на увазі документи, складені мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Як стверджує апелянт, єдині міжнародні документи CMR № 363901 та CMR № 363902 від 24 вересня 2020 року, що є в матеріалах справи підтверджують надання позивачем та іншими учасниками перевізного процесу послуг міжнародного перевезення вантажів.

При цьому, позивачем на підтвердження фактично наданих ним послуг в якості єдиних міжнародних перевізних документів були надані CMR від 24.09.2020 за №363901 та №363902, де відправником зазначається: «ООО «ИН ФУД» Украина, Днепропетровская область, с. Орловщина», а одержувачем: «Ovodan International A/S, 5000 Odence Німеччина», перевізник - ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, зі змісту Договору №21/09/2020 від 21 вересня 2020 року на міжнародне перевезення вантажів, укладеного між ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» та ФОП ОСОБА_2 , не вбачається прямого зв`язку ОСОБА_2 , що виступає перевізником, з наявними у справі міжнародними перевізними документами.

Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що сам факт наявності актів здачі-прийняття робіт № 044 від 06 жовтня 2020 року та № 045 від 06 жовтня 2020 року від перевізника ФОП ОСОБА_2 з номенклатурою послуг на транспортні міжнародні послуги по перевезенню вантажу по маршруту не має жодного відношення до CMR від 24 вересня 2020 року.

Натомість ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) оплачено за послуги згідно виписки банку від 27 жовтня 2020 року у розмірі 163590,60 грн. платіжним дорученням № 1498.

Крім того, в заявках на організацію доставки вантажів, що підписані між ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» та ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК», зазначено строк доставки - 22 червня 2020 року, тоді як датою замовлення є 24 вересня 2020 року, що апелянтом не спростовано.

Між тим, у матеріалах справи є також акти наданих послуг ТОВ «АЛЕГО ЛОГІСТИК» ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК» за № АЛ-0000971 від 06 жовтня 2020 року на суму 86805,90 грн. та № АЛ-0000972 від 06 жовтня 2020 року на суму 86805,90 грн., що підтверджують факт надання послуг на загальну суму 173611,80 грн. Проте, як уже зазначалося, для отримання права на застосування 0% ПДВ необхідно мати єдиний перевізний документ, як того вимагає п.п. 195.1.3 ст. 195 ПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є ідентичними перевізниками, в то й час як доказів господарських операцій з будь-якою стороною перевізного процесу, вказаною в єдиному міжнародному перевізному документі CMR від 24 вересня 2020 року, позивачем до суду не надано. Більш того, схожість у прізвищах перевізників та номенклатура послуг не може бути достатньою підставою для застосування 0% ставки ПДВ.

Відтак, на переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи єдині міжнародні документи CMR № 363901 та CMR № 363902 від 24 вересня 2020 року, не підтверджують надання позивачем та іншими учасниками перевізного процесу послуг міжнародного перевезення вантажів, а відтак у позивача було відсутнє право на застосування положень пункту 195.1.3 статті 195 ПК України до транспортних послуг, які були надані ним ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИК», що в свою чергу є наслідком застосування основної ставки - 20%.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1 від 22 січня 2021 року, винесеного ГУ ДПС у Київській області, в частині нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 34722,36 гривень.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕГО ЛОГІСТИК" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді В.В. Кузьменко

І.В. Федотов