Справа № 420/4668/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4668/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токмілової Л.М.;

за участі:

секретаря судового засідання Мунтян С.І.

представника позивача Корчагіна О.В.

представника Державного бюро розслідувань Федорченко Д.А.

представника Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м.Миколаєві Горнецької М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м.Миколаєві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м.Миколаєві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Директора ДБР, який став підставою для оголошення 20.11.2020 проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР у м. Миколаєві з додатками, якими затверджено кваліфікаційні вимоги щодо зайняття посади начальника слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві;

- визнати протиправним та скасувати наказ Директора ДБР про створення конкурсної комісії № 26 для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР у м. Миколаєві з додатками, якими затверджено персональний склад членів комісії;

- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 24.02.2021 року № 26-ос про звільнення начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_1 та припинення його державної служби у зв`язку зі скороченням штату державних службовців;

- поновити ОСОБА_1 на новоствореній посаді і начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві, або, у разі ліквідації її на день, ухвалення судового рішення, на рівнозначну посаду начальника слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві, з аналогічними функціональними обов`язками.

- стягнути з ТУ ДБР у м. Миколаєві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він працював в ТУ ДБР у м.Миколаєві на посаді начальника Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя). Наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, № 26-ос від 24.02.2021 року позивача звільнено з посади начальника Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) ТУ ДБР у м.Миколаєві. Позивач вважає, що оскаржуваний є проиправним та прийнятим з порушенням вимог Конституції України, Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Закону України «Про державну службу», інших нормативно-правових актів. При цьому, позивач також вважає протиправними наказ Директора ДБР, який став підставою для оголошення 20.11.2020 проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР у м. Миколаєві та наказ Директора ДБР про створення конкурсної комісії № 26 для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР у м. Миколаєві, оскільки посади не були вакантні на той час. Крім того, позивач вказав, що конкурс на посаду, яку він обіймав не оголошувався.

31.03.2021 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

01.04.2021 року позивачем надано до суду заяву щодо уточнення позовних вимог в одному екземплярі.

06.04.2021 року ухвалою суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.04.2021 року ухвалою суду повторно продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Суддя Токмілова Л.М. з 19.04.2021 року по 30.04.2021 року перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

31.05.2021 від представника Державного бюро розслідувань надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що факт скорочення посади позивача та виведення такої посади зі штатного розпису підтверджується наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 № 201 ДСК, який є чинним та у судовому порядку не скасований. Наведені позивачем доводи не можуть слугувати підставою для визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення, і для поновлення позивача на посаді, зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідачем у відповідності до вимог діючого законодавства прийнято наказ про звільненя.

04.06.2021 року від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м.Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ТУ ДБР у м.Миколаєві не було допущено порушень законодавства при звільненні позивача, зокрема, щодо ненадання позивачеві пропозиції щодо зайняття іншої посади, а тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Наказом виконувача обов`язків Директора ТУ ДБР у м. Миколаєві від 24.10.2018 № 10-ос ОСОБА_1 призначено на посаду начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) ТУ ДБР у м. Миколаєві з 25.10.2018, як обраного за конкурсом з випробувальним строком 6 місяців.

Наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві від 28.11.2018 № 29-ос ОСОБА_1 переведено на посаду начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві.

22.10.2020 року ОСОБА_1 вручено попередження від 22.10.2020 року за № 01/12/22055 про наступне вивільнення з 01.02.2021 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ТУ ДБР у м. Миколаєві відповідно до наказів ДБР від 15.10.2020 № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» та від 20.10.2020 № 201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», про наступне скорочення посади начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві, яку обіймав ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

10.11.2020 року наказом створено конкурсну комісію № 26 для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Наказом Державного бюро розслідувань від 18.11.2020 № 740, оголошений конкурс на зайняття посад в слідчих підрозділах Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проведення якого доручено Конкурсній комiсiї № 26 з проведення конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань.

29.01.2021 року ОСОБА_1 вручено попередження від 29.01.2021 року № 01/12.1/1651 про наступне вивільнення уже по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, внаслідок змін до штатного розпису на 2021 рік № 1 ТУ ДБР у м. Миколаєві, затверджених наказом ДБР від 25.01.2021 № 45дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного | бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік» і відповідно наказу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 28.01.2021 № 7-ос «Про попередження працівників», про наступне скорочення посади начальника другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві, яку обіймає ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наказу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 24.02.2021 № 26-ос ОСОБА_1 з 01.03.2021 звільнено з посади начальника другого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених у сфері службової діяльності) слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві та припинено його державну службу в зв`язку зі скороченням штату державних службовців.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України від 12 листопада 2015 року №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (в редакції Закону України № 720-IX від 17.06.2020, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Водночас, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (тут і далі в редакції Закону України №805-IX від 16.07.2020, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №889-VIII державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерство праці та соціальної політики України від 07.04.2011 №114/06/187-11, скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списковий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2019 року №378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», яким внесені зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни

проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, після внесення Законом України від 14 січня 2020 року №440-IX змін у Закон України «Про державну службу» норми частини 3 статті 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.

Національне агентство України з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» надало «Роз`яснення щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу») від 20.02.2020 №86 р/з» згідно з якими при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Однак, суд повторно наголошує, що положеннями частини 3 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то суд доходить висновку, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а тому відповідач не мав обов`язку щодо працевлаштування позивача.

Вирішуючи вказаний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

На момент прийняття позивача на службу до Державного бюро розслідувань Закон України від 12 листопада 2015 року №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII) діяв в редакції Закону України №2475-VIII від 03.07.2018.

Згідно зі статтею 1 Закону №794-VIII за своїм правовим статусом Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) було центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

03 грудня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» яким внесені зміни до Закону №794-VIII та який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Зокрема, змінено правовий статус Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган (стаття 1 Закону №794-VIII).

З 27 грудня 2019 року ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

На момент звільнення позивача Закон №794-VIII діяв в редакції Закону України №720-IX від 17 червня 2020 року. Отже, при вирішенні справи суд керується положеннями Закону №794-VIII в редакції Закону України №720-IX від 17 червня 2020 року.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №794-VIII керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 12 Закону №794-VIII Директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність […] територіальних органів Державного бюро розслідувань; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у […] територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Згідно з частиною 2 статті 12 Закону №794-VIII повноваження, передбачені пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, щодо діяльності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Директор Державного бюро розслідувань здійснює за поданням директорів відповідних територіальних управлінь.

Як вже було встановлено судом вище, наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року № 201дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік №7 ТУ ДБР у м. Миколаєві, які введено в дію з 01.02.2021.

Внаслідок введення в дію вищезазначеного штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Миколаєві було виведено Слідче управління, до складу якого входили:

- Перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів сфері службової діяльності та корупції) кількістю 18 штатних посад державної служби,

- Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) кількістю 20 штатних посад та сектор криміналістики та експертної роботи кількістю 2 штатні посади (разом по відділу - 22 штатні посади державної служби),

- Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів) кількістю 15 штатних посад державної служби.

Отже, разом по Слідчому управлінню з штатного розпису виведено 55 посад державної служби.

З огляду на викладене, структурний підрозділ ТУ ДБР у м. Миколаєві , а саме Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), у якому проходив службу позивач до звільнення ліквідовано, а як наслідок виведено зі штатного розпису посаду начальника Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), яку обіймав позивач.

За таких обставин, суд вважає, що скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, є достатньою підставою для його звільнення зі служби.

Водночас, вказаним наказом введено:

- Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві), кількістю 17 штатних посад (категорія посад старшого начальницького складу ДБР: начальник відділу (підполковник ДБР) - 1 штатна посада, заступник начальника відділу (підполковник ДБР) - 1 штатна посада, старший слідчий (майор ДБР) - 8 штатних посад, слідчий (капітан ДБР) - 7 штатних посад);

- Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) кількістю 21 штатна посада (категорія посад старшого начальницького складу ДБР: начальник відділу (підполковник ДБР) - 1 штатна посада, заступник начальника відділу (підполковник ДБР) - 1 штатна посада, старший слідчий (майор ДБР) - 9 штатних посад, слідчий (капітан ДБР) - 10 штатних посад);

- Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Кропивницькому) кількістю 6 штатних посад (категорія посад старшого начальницького складу ДБР: начальник відділу і підполковник ДБР) - 1 штатна посада, старший слідчий (майор ДБР) - 2 штатні посади, слідчий (капітан ДБР) - 3 штатні посади).

Отже, разом введено 44 посади, що відносяться до категорії осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Враховуючи зазначене вище, наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві «Про попередження працівників» від 22.10.2020 № 156-ос, Сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Миколаєві доручено персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Миколаєві, посади яких з 01.02.2021 року скорочуються, про наступне вивільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне вивільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої статті 87 у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Так, 22.10.2020 складено попередження № 01/12/22055 про наступне вивільнення ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», із яким позивач ознайомився 22.10.2020 року, що підтверджується підписом позивача.

25.01.2021 року наказом ДБР №45-дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік», затверджено та введено в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Миколаєві на 2021 рік. Даним штатним розписом передбачено, що посади у слідчих підрозділах вводяться в дію з 01 березня 2021 року, з урахуванням п.4 наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року №201-дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві».

Враховуючи дану обставину, з метою дотримання вимог ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві «Про попередження працівників» від 28.01.2021 № 7-ос, Відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Миколаєві доручено персонально попередити працівників Слідчого Управління ТУ ДБР у м. Миколаєві, посади яких з 01.03.2021 скорочуються, про наступне вивільнення.

Таким чином позивачу, внаслідок внесення змін до штатного розпису на 2021 рік, затверджених наказом ДБР від 25.01.2021 №45-дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік» та наказу ТУ ДБР у м. Миколаєві «Про попередження працівників» від 28.01.2021 № 7-ос вручено попередження про наступне вивільнення від 29.01.2021 № 01/12.1/1651, у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з яким позивач ознайомився 29.01.2021 року, що підтверджується підписом позивача.

Отже, суд вважає, що у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», позивач був належним чином повідомлений про його звільнення.

Тим самим відбулось скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису ТУ ДБР у м. Миколаєві.

З вищевикладеного, суд дійшов висновку, що посада начальника Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві виведена з штатного розпису, а отже таку посаду скорочено.

Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірним наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 24.02.2021 року № 26-ос про звільнення позивача, а тому підстави для скасування такого наказу - відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення позивача на посаді та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо тверджень позивача про протиправність оголошення проведення конкурсу на зайняття вакантних посад в ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві, суд зазначає наступне.

Так, у зв`язку з утворенням вакантних посад осіб рядового та начальницького складу у ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві після зміни структури та штатного розпису наказами ДБР від 15.10.2020 № 581 та від 20.10.2020 № 201 ДСК, наказом ДБР від 18.11.2020 № 740 оголошено конкурс на зайняття посад у ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві.

Наказом ДБР від 10.11.2020 № 689 утворено Конкурсну комісію № 26 з проведення конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань.

Проведення конкурсу відбувалось згідно положень Порядку проведення відкритого конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань (далі - Порядок), затвердженого наказом ДБР від 24.01.2020 № 22, яким передбачено розміщення оголошення про проведення конкурсу на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань, яке оприлюднено 20.11.2020 року.

При цьому, відповідно до положень частини восьмої, пункту 8.4 вищезазначеного Порядку, рішення Конкурсної комісії про визначення переможця конкурсу фіксується у протоколі засідання Конкурсної комісії, який може бути оприлюднений на офіційному веб-сайті ДБР.

Дана норма передбачає право, а не обов`язок оприлюднення результатів конкурсу, що свідчить про безпідставність доводів позивача про порушення процедури проведення етапів конкурсного відбору на зайняття вакантних посад у ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, Державним бюро розслідувань дотримано всіх передбачених Законом України «Про Державне бюро розслідувань» та Порядком проведення відкритого конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань норм проведення конкурсного відбору.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюро розслідувань (адреса: вул. Симона Петлюри, буд.15, Київ 32 ,01032, ), Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м.Миколаєві (адреса: вул.Погранична, буд.9, м. Миколаїв, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано судом 30.08.2021 року.

Суддя Токмілова Л.М.

.