Справа № 420/14439/20
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 серпня 2021 року

Київ

справа №420/14439/20

адміністративне провадження №К/9901/31580/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Вадима Меламеда, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 420/14439/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення, дій, бездіяльність протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та дискримінаційними рішення від 07.12.2020 № 11613-11667/Р-02-8-1500/20 в якій воно стосується вимог на отримання нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року, дій в частині відмови у виплаті нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року, бездіяльність щодо не виплати нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 року по 01.05.2018 року, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким провадження по справі № 420/14439/20 закрито.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позивач, яка діє через представника - адвоката Вадима Меламеда, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Одночасно з цим, при вивченні матеріалів касаційної скарги, суд встановив, що касаційна скарга не відповідає вимогам статей 328, 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на таке.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у касаційній скарзі є посилання на підстави оскарження судових рішень, визначені частиною третьою статті 328 КАС України, якою передбачене право на касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції, зокрема, про закриття апеляційного провадження.

Враховуючи те, що за результатом розгляду даного адміністративного позову судом першої інстанції було ухвалено рішення по суті, а не ухвала, а поняття закриття провадження по справі та закриття апеляційного провадження не є тотожними, Суд критично ставиться до зазначення заявником у його касаційній скарзі про оскарження судових рішень, передбачених частинами другою та третьою статті 328 КАС України.

Як вбачається зі змісту скарги, позивач оскаржує постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, яка може бути предметом оскарження в суді касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 328 КАС України.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У випадку посилання скаржником на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційну оскарження, скаржнику необхідно зіслатися на конкретний пункт частин другої або третьої статті 353 цього Кодексу з належним обґрунтуванням, яке могло б давати підстави для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд встановив, що у скарзі не зазначені та не викладені, передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням положень частини 1 статті 349 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставинами, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхиленні ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

До того ж, вимога скаржника до суду касаційної інстанції (пункт 5 частини другої статті 330 КАС України) викладена без урахування того, які рішення, передбачені статтею 349 КАС України, за наслідками розгляду касаційної скарги має право прийняти суд.

Так, скаржник просить Суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано рішення суду першої інстанції та закрито провадження у справі, та водночас просить переглянути рішення суду першої інстанції, яке скасоване та фактично не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції по суті спору, так як останнім було виявлено підстави для закриття провадження по справі.

Отже, вимога особи, що подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції має бути викладена з урахуванням вимог статті 349 КАС України.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенню пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, позаяк в ній не зазначено та не визначено підстав (підстави), передбачених статтею 328 КАС України та не викладено вимог з урахуванням положень частини першої статті 349 КАС України, наслідком чого є залишення касаційної скарги без руху.

Отже, заявник касаційної скарги повинен виправити її недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а саме - викласти належне обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбачених статтею 328 КАС України підстав та викласти вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням статті 349 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 КАС України.

Відповідно до положень статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання передбачених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У цій ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 248, 330, 332, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Вадима Меламеда - залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі неусунення зазначених недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк, скарга буде повернута заявнику.

Надіслати скаржнику копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя С.Г. Стеценко

Суддя Т.Г. Стрелець