Справа № 120/8158/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2021 р. Справа № 120/8158/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Пахольчак С.С.,

представника позивачів: Браславця Я.Ю.,

відповідачів: не з`явились,

представника третіх осіб: Солов`я О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Грушковської Альони Юріївни, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоши Катерини Іванівни, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (далі - позивачі) з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Грушковської Альони Юріївни, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоши Катерини Іванівни, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни (далі - відповідачі), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (далі - треті особи) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі в установленому порядку 14.01.2021 звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо отримання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної форми власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці та території Юрковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. У місячний строк, відведений законодавством, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області жодного рішення за наслідками їх розгляду не прийняла, тому позивачі керуючись принципом "мовчазної згоди" уклали з ФОП Інженером-землевпорядником ОСОБА_23 договори на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, про що письмово було повідомлено ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. Після розроблення відповідного проекту землеустрою розробник проектної документації від імені позивачів сформував в електронній формі та подав відповідачам заяви від 23.06.2021 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом з доданими документами.

Проте, за наслідком розгляду вказаних заяв, відповідачами прийнято рішення № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021 якими позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам проведення перевірки електронного документа та невідповідності поданих документів законодавству, а саме абзацу 2 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. На переконання позивачів, наведені в оскаржуваних рішеннях мотиви щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру не відповідають нормам законів, які були чинні на час розроблення проекту землеустрою, а відтак підлягають скасуванню.

Ухвалою від 26.07.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.08.2021 до суду надійшла заява про вступ у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Обґрунтовуючи заявлене клопотання представник третіх осіб зазначив, що його довірителями було замовлено розробку (виготовлення) документації із землеустрою щодо земельних ділянок, предметом оскарження яких є рішення кадастрових реєстраторів в даній адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення прав громадян ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 при набутті та реалізації ними права на землю, їх представник просив залучити зазначених осіб в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору по справі №120/8158/21-а.

Крім того, 12.08.2021 представником третіх осіб через канцелярію суду подано додаткові пояснення до клопотання від 10.08.2021, в яких він звернув увагу на невідповідність наявних в розробленому позивачами проекті землеустрою графічних матеріалів (викопіювань), тим документам які позивачами подавались до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області разом з клопотаннями від 14.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці на території Юрковської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Ухвалою від 13.08.2021 подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, призначене на 27.08.2021. Крім того, даною ухвалою витребувано в ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчені копії клопотань позивачів від 14.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці на території Юрковської сільської ради Немирівського району Вінницької області із усіма доданими до них матеріалами.

Ухвалою від 27.08.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, письмових поясненнях (відповіді на відзив) від 27.08.2021 за вх. №52536/21, а також усних пояснень, наданих під час судового розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, явку належного представника не забезпечили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Натомість, свою позицію щодо заявлених позовних вимог державні кадастрові реєстратори Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Л.І. та ОСОБА_24 висловили у поданих засобами поштового зв`язку відзивах на позовну заяву, які за своїм змістом є ідентичними. Зокрема, відповідачі зазначили, що 28.04.2021 прийнятих Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", яким було внесено зміни до Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а саме в п. 7 ст. 118. Згідно нової редакції п. 7 ст. 118 ЗК України у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Оскільки в наданому позивачами проекті землеустрою відсутні відомості про право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду) розташований на зазначених у проекті земельних ділянках, кадастровими реєстраторами прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Крім того, відповідачі зазначили, що при перевірці поданих матеріалів було виявлено невідповідність електронного документу вимогам додатків 1-39 до вимог змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, що додаються до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051.

Також, відповідачами у поданих до суду відзивах вказано, що Державний кадастровий реєстратор Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_25 звільнена з посади 30.07.2021 у зв`язку з скороченням штату, про що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято наказ №382-к від 29.07.2021.

Представник частини третіх осіб Підчаха О.М. в судове засідання не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність (вх. №52642/21 від 27.08.2021).

В свою чергу, представник третіх осіб Соловей О.М. в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, наведених у письмових поясненнях (вх. №48453/21 від 10.08.2021, вх. №49191/21 від 12.08.2021), а також в усних поясненнях, наданих по суті заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що відповідачі правомірно відмовили позивачам у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі розробленого останніми проектної документації. При цьому, наголосив на помилковості підстав, за яких відповідачами були прийняті оскаржувані рішення, адже, на його переконання застосування в даному випадку принципу "мовчазної згоди" повністю узгоджується з положеннями діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства. Водночас, під час розгляду поданих позивачами заяв від 23.06.2021 державними реєстраторами, з об`єктивних причин (через відсутність необхідних матеріалів), залишено поза увагою невідповідність наявних в розробленому позивачами проекті землеустрою графічних матеріалів (викопіювань), тим документам ,які позивачі подали до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області разом з клопотаннями від 14.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці на території Юрковської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2021 позивачі звернулись до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання кожному з них дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення орієнтованою площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці та території Юрковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Вказані клопотання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області отримані 21.01.2021, що підтверджується проставленою на кожному з клопотань відміткою про їх отримання та зазначенням вхідного номеру та дати реєстрації (том 3 а.с. 6-13).

З матеріалів справи також вбачається, що у встановлений законом строк ГУ Держгеокадасту у Вінницькій області було прийнято одне з передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України рішення, а саме: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні.

Як вказують позивачі у позовній заяві, в зв`язку з допущеною ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області бездіяльністю щодо розгляду їх клопотань від 14.01.2021, керуючись положеннями абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України (в редакції чинній станом на 18.01.2021) ними 19.03.2021 на підставі договорів на виконання робіт із землеустрою із ФОП Інженером-землевпорядником ОСОБА_23 було замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок без такого дозволу, тобто застосовано принцип «мовчазної згоди».

Про укладення відповідних договорів, на виконання вимог абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України на адресу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 23.03.2021 направлено відповідне письмове повідомлення, до якого приєднано договори на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідні обставини підтверджуються листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.04.2021 за вих. №31-2-0.331-3581/2-21, яким повідомлено позивачів, що їх повідомлення про застосування принципу «мовчазної згоди» взято до уваги.

В подальшому, розробником документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , - Інженером землевпорядником ОСОБА_23 від імені замовників сформовано в електронній формі заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом з доданими до документами за наступними реквізитами:

1. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_3 .

2. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_4 .

3. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_5 .

4. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_22 .

5. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_7 .

6. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_8 .

7. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_9 .

8. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_1 .

9. Заява № 021 від 23.06.2021 від імені замовника ОСОБА_2 .

Однак, за результатом опрацювання вказаних заяв відповідачами прийнято рішення № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021, якими позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам проведення перевірки електронного документа та невідповідності поданих документів законодавству, а саме абзацу 2 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись прийнятими відповідачами рішенням та вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачі звернулись з позовом до суду, в якому просили:

- визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Грушковської Альони Юріївни: № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021;

- визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоши Катерини Іванівни: № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021;

- визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни № РВ-021 від 25.06.2021;

- зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області прийняти заяви та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельні ділянки щодо яких розроблений проект землеустрою, який поданий разом з заявами від 23.06.2021.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель визначаються Земельним кодексом України.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відповідно до частини шостої ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

В свою чергу, положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній станом на січень 2021 року), окрім іншого встановлено, що відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип «мовчазної згоди» на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 826/18669/15 та від 24.09.2020 у справі № 576/945/17.

Враховуючи вищенаведені правові норми, та зважаючи на те, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на протязі місяця з дати отримання (18.01.2021) клопотань позивачів від 14.01.2021 будь-якого з рішень передбачених положеннями ст. 118 ЗК України не прийняло, позивачі на законних підставах застосували передбачений абзацом 3 частини сьомої вказаної статті ЗК України принцип «мовчазної згоди».

Як повідомив в судовому засіданні представник позивачів, у зв`язку з відсутністю будь-якого рішення з розгляду клопотань позивачів, керуючись вказаними приписами частини сьомої статті 118 ЗК України, між позивачами та ФОП ОСОБА_23 було укладено договори від 19 березня 2021 року №№ 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120 на розроблення відповідного проекту землеустрою, про що було повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області шляхом направлення письмового повідомлення з наданням копії вказаних договорів. Про відповідні обставини було письмово повідомлено ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 24.03.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області будь- яких зауважень щодо застосування позивачами принципу мовчазної згоди не висловило. Зокрема, листом від 15.04.2021 за №31-2-0.331-3581/2-21 зазначений орган виконавчої влади за наслідком розгляду звернення представника позивачів від 29.03.2021 за №Ко-667/0/5-21 щодо повідомлення про застосування принципу мовчазної згоди вказав, що відповідне повідомлення взято до уваги. При цьому, жодних заперечень щодо правомірності застосування позивачами вказаного принципу суб`єктом владних повноважень висловлено не було.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та повідомлені представником позивачів обставини, слід констатувати, що позивачами повністю дотримано процедуру отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та дотримано процедуру реалізації права на виготовлення відповідного проекту для затвердження, з урахуванням приписів абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України.

В свою чергу надаючи оцінку наведеним в оскаржуваних рішенням підставам, за яких позивачам було відмовлено у позитивному вирішенні їх заяв від 23.06.2021 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема, в частині висновків відповідачів щодо невідповідності поданих документів абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок, відповідно до пункту 1 частини другої вказаної статті ЗК України, здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

У свою чергу, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок №1051).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Так, частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, єдиним суб`єктом, на який покладено обов`язок, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, є відповідні Державні кадастрові реєстратори.

Згідно частин першої та другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, серед іншого, за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

У свою чергу, підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, згідно абзацу другого частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно абз. 4 підпункту 1 пункту 2 Порядку №1051 зверненням щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або користування відповідними відомостями є заява про державну реєстрацію земельної ділянки.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку (п. 107 Порядку №1051).

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою (у паперовій або електронній формі) згідно з додатком 12 розробника документації із землеустрою та оцінки земель від імені замовника, якщо інше не передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі заявник) (п. 69 Порядку №1051 ).

Підпунктами 1, 2 пункту ІІІ Порядку № 1051 встановлено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки, згідно абз. 2 підп. 2 пункту ІІІ Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку.

При цьому, рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку, приймається в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту.

Слід зазначити, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як повідомлено відповідачами у поданих до суду відзивах на позовну заяву, приймаючи оскаржувані рішення державні кадастрові реєстратори виходили з того, що подані документи не відповідають чинному законодавству, а саме абзацу 2 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, додаткам 1-39 до Порядку № 1051.

При цьому, у відзивах на позовну заяву відповідачами наголошено на тому, що під час прийняття оскаржуваних рішень, державні кадастрові реєстратори керувались положеннями ЗК України в редакції Закону № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (який набув чинності 27 травня 2021 року). Відповідні обставини також підтверджуються змістом розділу «Рекомендую» прийнятих відповідачами рішень.

Разом з тим, суд критично оцінює наведені у відзивах на позовну заяву твердження сторони відповідача щодо невідповідності електронного документу установленим вимогам проведення перевірки електронного документа, а також необхідності застосування при розгляді заяв позивачів положень ЗК України в редакції Закону №1423-ІХ, з огляду на наступне.

В першу чергу слід зазначити, що наведені в оскаржуваних рішеннях посилання на щодо невідповідності електронного документу установленим вимогам проведення перевірки електронного документа не містять конкретної інформації щодо причин та підстав для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, не містять й посилань на положення нормативно-правового акту, відповідно до яких виявлено невідповідність поданих документів. Окрім того, відповідної конкретизації не наведено й в доданих до оскаржуваних рішень протоколах проведення перевірки електронного документа.

Зокрема, в протоколах не зазначено, в чому саме полягає невідповідність електронного документу наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки.

Відповідно до пункту 218 Порядку №1051 у разі коли заявнику відмовлено у задоволенні звернення щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або користування відповідними відомостями, на офіційному веб-сайті Держгеокадастру у відритому доступі щодо відповідного звернення разом з відомостями, що передбачені пунктом 217 цього Порядку, зазначаються: підстава (підстави) для відмови у задоволенні звернення; обґрунтування відмови у задоволенні звернення та/або рекомендації заявнику в разі його повторного звернення, зазначення яких у відповіді заявнику передбачено пунктами 70, 74-1, 149 і 168 цього Порядку.

Відповідне механізм доведення до заявника виявлених недоліків спрямований на забезпечення права заявника на вчасне усунення таких недоліків або надання пояснень щодо причин за яких такі недоліки не можуть бути усунуті.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, а також доданих до рішень протоколах проведення перевірки електронного документа, відповідачі, не наводять в чому само полягає така невідповідність із посиланням на відповідний пункт Порядку №1051, який недотримано позивачами.

Надаючи оцінку підставності формуванні відповідачами висновків щодо невідповідності поданих позивачами документів абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України, суд виходить з наступних міркувань.

В першу чергу, судом враховано, що станом на дату звернення позивачів до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою частина сьома статті 118 Земельного кодексу України була в редакції Закону України № 366-VII від 02 липня 2013 року, яка, окрім іншого, встановлювала:

«У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Слід зазначити, що дії позивачів, що були пов`язанні із поданням клопотання, очікуванням рішення органу виконавчої влади, укладенням договору щодо розроблення проекту землеустрою здійснювались під час дії частини сьомої статті 118 ЗК України в вищезазначеній редакції.

В свою чергу, Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набув чинності лише 27 травня 2021 року в статтю 118 ЗК України, зокрема її частину сьому, внесені суттєві зміни, які звузили права на розроблення проекту землеустрою за відсутності відповідної згоди суб`єкта владних повноважень.

Так, вказаним законом абз. 4 ч. 7 ст. 118 ЗК України викладено в новій редакції, а саме:

«У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.».

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно- правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

В контексті вищенаведеного слід зазначити, що правовідносини з приводу отримання земельних ділянок у власність та подальшого розроблення проекту землеустрою на підставі принципу «мовчазної згоди» виникли з 14 січня 2021 року, коли позивачами було направлено відповідні клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та продовжились 19 березня 2021 року, коли позивачі уклали договори на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Таким чином, реєстрація земельних ділянок відповідачами є частиною процедури отримання позивачами земельних ділянок у власність, яка розпочалась 14 січня 2021 року.

Враховуючи вищевказані фактичні обставини, суд погоджується з наведеною в позовній заяві позицією представника позивачів, що до правовідносин щодо розроблення проекту землеустрою та реєстрації відповідачами земельних ділянок необхідно застосовувати положення Земельного кодексу України, що були чинні на момент виникнення таких правовідносин, а саме в період коли були укладені договори на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачів.

Відповідні висновки суду також узгоджуються (підсилюються) з врахуванням внесеного Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» до розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу пункту 24.

Відповідно до абзацу 13 пункту 24 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

З аналізу положень Земельного кодексу України, а також внесених Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» відповідних змін вбачається, що частина сьома статті 118 ЗК України, в редакції Закону №366-VII від 02 липня 2013 року є переживаючою (ультраактивною) тобто такою, продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини.

Таким чином посилання відповідачів, при прийнятті рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на «абз. 2 п.7 ст.118 Земельного кодексу України» є помилковими, оскільки станом на день звернення з клопотанням та початку виготовлення проекту землеустрою дана норма надавала позивачам право на застосування принципу «мовчазної згоди».

З урахуванням викладеного суд вважає, що наведені відповідачами в рішеннях № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021 підстави для відмови у задоволенні заяв позивачів від 23.06.2021 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру є необґрунтованими, а відтак відповідні рішення не відповідають вимогам земельного законодавства та підлягають скасуванню.

В свою чергу, надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов`язання відповідачів прийняти заяви позивачів від 23.06.2021 та зареєструвати в ДЗК земельні ділянки щодо яких розроблений проект землеустрою, суд зважає на наступне.

Так, наполягаючи на задоволенні позовних вимог у вищезазначений спосіб, представник позивачів, з посиланням на позиції Європейського суду з прав людини, вказує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. При цьому, на його переконання саме обраний ним спосіб забезпечить відновлення порушених прав позивачів.

Натомість, заперечуючи викладене представниками третіх осіб вказувалось, що розроблений за замовленням позивачів проект землеустрою містить розбіжності, які не були взяті відповідачами до уваги під час прийняття оскаржуваних рішень.

Зокрема, в матеріалах справи містяться клопотання позивачів від 14.01.2021 про надання кожному з них дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення орієнтованою площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу за межами с. Юрківці та території Юрковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. До вказаних клопотань, на виконання вимог ст. 118 ЗК України позивачами були долучені викопіювання із території Юрківецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, на яких позначено місце розташування бажаної земельної ділянки.

В свою чергу, викопіювання із території Юрківецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, які є невід`ємною частиною розробленого за замовленням позивачів проекту землеустрою мають розбіжності із викопіюваннями, що первинно надавались ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. Зокрема, земельні ділянки позначені на викопіюваннях, що містяться в проекті землеустрою мають інше місцерозташування відносно земельного масиву з кадастровим номером :02:001:0246, а ніж земельні ділянки позначені на викопіюваннях поданих до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

У судовому засіданні представник позивача пояснив вищезазначені обставини тим, визначення "орієнтовні розміри" та "бажане місце розташування" земельної ділянки, які містяться у ст.118 ЗК України, дають можливість особі на стадії звернення з клопотання про надання дозволу на розробку проекту, приблизно визначати розташування земельної ділянки, головне щоб вона була у межах визначеного земельного масиву. У даному випадку, розташування земельних ділянок, відносно яких розроблено проект землеустрою, в одному масиві не заперечувалося в ході розгляду справи.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, підстави для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру передбачені частиною шостою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Одночасно, Порядком ведення Державного земельного кадастру передбачено можливість повторного звернення особи із заявою про несення відомостей до Державного земельного кадастру.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що позивачі не позбавлені права та не обмежені у можливості повторно, з урахуванням прийнятого судом рішення, самостійно звернутись до Державного кадастрового реєстратора із відповідною заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зобов`язального характеру.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Щодо стягнення на користь кожного з позивачів по 5000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, що в загальному розмірі становить 45000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, між позивачами та адвокатом Браславцем Я.Ю. укладено Договори про надання правової допомоги від 20.07.2021 за № 07/21-з/1, № 07/21-з/2, № 07/21-з/3, № 07/21-3/4, № 07/21-з/5, № 07/21-3/6, № 07/21-з/7, № 07/21-з/8 та № 07/21-з/9.

Сторони за Договорами визначили, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе виконання обов`язків з надання правової допомоги, в частині консультування, підготовки необхідних документів та представництва інтересів клієнта щодо питань, пов`язаних із затвердженням розробленої документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно пункту 3.2. Договорів сторони погодили, що гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється Додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що клієнт погоджується сплатити адвокату 100% обумовленої суми гонорару впродовж 3 робочих днів з моменту підписання Додатку № 1.

Так, у Додатках № 1 від 20.07.2021 до Договорів адвокат та клієнт узгодили суму гонорару за Договорами у вигляді фіксованої суми, яка не залежить від витраченого адвокатом часу яка становить 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

На виконання приписів пункту 3.3. Договору, позивачами було сплачено визначені суми гонорару, що підтверджується виданими адвокатом квитанціями про отримання грошових коштів від 22.07.2021.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами майнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як установив в якій здійснюють свої функціональні обов`язки відповідача за даним позовом, є сума 2500,00 грн. на кожного з позивачів, що становить 1/2 від 5000,00 грн. та є пропорційною до задоволеним позовним вимогам. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинні понести позивачі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, з огляду на те, що за наслідком розгляду даного позову, задоволено 1/2 заявлених позивачами позовних вимог, а відтак до відшкодування належить половина понесених витрат на сплату судового збору, що в даному випадку становить 454,00 грн. кожному з позивачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Грушковської Альони Юріївни: № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021; № РВ-021 від 30.06.2021.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоши Катерини Іванівни: № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021; № РВ-021 від 25.06.2021.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни № РВ-021 від 25.06.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_7 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_9 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

ОСОБА_4 (с. Мухівці, Немирівський район, Вінницька область, РНОКПП НОМЕР_4 ),

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ),

ОСОБА_22 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ),

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ),

ОСОБА_8 (с. Явтухи, Деражнянский район, Хмельницька область, РНОКПП НОМЕР_8 ),

ОСОБА_9 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_9 )

Треті особи:

ОСОБА_10 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_10 );

ОСОБА_11 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_11 );

ОСОБА_12 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_12 );

ОСОБА_13 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_13 );

ОСОБА_14 , АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_14 );

ОСОБА_15 ( АДРЕСА_12 РНОКПП НОМЕР_15 );

ОСОБА_16 ( АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_16 );

ОСОБА_17 ( АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_17 );

ОСОБА_18 ( АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_18 );

ОСОБА_19 ( АДРЕСА_16 , РНОКПП НОМЕР_19 );

ОСОБА_20 ( АДРЕСА_17 , РНОКПП НОМЕР_20 );

ОСОБА_21 ( АДРЕСА_18 , РНОКПП НОМЕР_21 );

Відповідачі:

Державний кадастровий реєстратор Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Грушковська Альона Юріївна,

Державний кадастровий реєстратор Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоша Катерина Іванівна,

Державний кадастровий реєстратор Відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмила Іванівна (вул. Горького, 88, м. Немирів, Вінницька область, 22800)

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 31.08.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна