Справа № 380/13172/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання секретаря Пушки М.А.,

представника позивача Багрія О.Л.,

представника відповідача Костів О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов Багрія Олега Любомировича в інтересах ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борського Р.М. про стягнення виконавчого збору у розмірі 83094,44 грн. від 29.05.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження № 38699343.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. 29.05.2019 року було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 83094,44 грн. Вказану постанову вважає протиправною, адже 29.05.2019 року цим державним виконавцем також було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із надходженням від представника стягувача ПАТ «Дельта Банк» заяви про повернення виконавчого напису нотаріуса №1235 від 01.06.2013 року без виконання. Позивач вказує, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1235 від 01.06.2013 року, оскільки фактично за виконавчим документом не звернуто стягнення на нерухоме майно, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору в межах виконавчого провадження №38699343. Окрім цього, позивач наголосив, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення без реального виконання рішення суду.

Ухвалою судді від 11.08.2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

26.08.2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила щодо задоволення позову та зазначила, що на примусовому виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №38699343 з примусового виконання виконавчого напису №1235 виданого 01.06.2013 року приватним нотаріусом Паракудою І.В. щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: квартири під номером АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , в рахунок погашення боргу в сумі 828444,48 грн. та 2500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 830944,48 грн.

Вказує, що з метою примусового виконання виконавчого напису №1235 від 01.06.2013 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №38699343 було:

1) 03.07.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження;

2) 16.07.2013 року описано та арештовано майно боржника для подальшої реалізації з метою погашення боргу перед стягувачем;

3) 17.07.2013 року винесено постанову про призначення експерта;

4) 29.05.2019 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

5) 29.05.2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору;

6) 29.05.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Окрім цього, представник відповідача також зазначила, що в резолютивній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.05.2019 року було вирішено виокремити постанову про стягнення виконавчого збору від 29.05.2019 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.05.2019 року в окреме провадження, внаслідок чого постановою державного виконавця від 30.05.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59239730 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №38699343 від 29.05.2019 року.

В судове засідання, що відбулось 30.08.2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, ствердила про його безпідставність, а тому, просила у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

01.06.2013 року приватним нотаріусом Паракудою Іриною Вікторівною було видано виконавчий напис № 1235 про звернення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: квартири під номером АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , в рахунок погашення боргу в сумі 828444,48 грн. та 2500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 830944,48 грн.

03.07.2013 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся із заявою до Франківського ВДВС Львівського МУЮ, в якій просив прийняти до виконання виконавчий напис №1235 від 01.06.2013 року та відкрити виконавче провадження.

Постановою старшого державного виконавця Павлишин Т.І. Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 03.07.2013 року, на підставі виконавчого напису нотаріуса №1235 від 01.06.2013 року, було відкрито виконавче провадження №38699343.

29.05.2019 року від представника стягувача на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла заява про повернення без виконання виконавчого напису нотаріуса №1235 від 01.06.2013 року.

29.05.2019 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 83094,44 грн.

29.05.2019 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Окрім цього, в резолютивній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.05.2019 року було вирішено вивести постанову про стягнення виконавчого збору від 29.05.2019 року ВП№38699343 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.05.2019 року ВП№38699343 в окреме провадження.

На підставі постанови державного виконавця №38699343 від 29.05.2019 року постановою державного виконавця від 30.05.2019 року було відкрито виконавче провадження №59239730 про стягнення з ОСОБА_1 83094,44 грн. виконавчого збору.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 29.05.2019 року протиправною і такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із означеним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1403-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VIIІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що одним із виконавчих документів є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (із змінами внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набув чинності 28 серпня 2018 року).

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Підпунктом 5 пункту 27 Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінити словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Згідно норм ч.1 і ч.2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №38699343) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.07.2013 року старшим державним виконавцем Павлишин Г.І. Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38699343 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Паракуди І.В. №1235 від 01.06.2013 року про звернення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: квартири під номером АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , в рахунок погашення боргу в сумі 828444,48 грн. та 2500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 830944,48 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження було надано боржнику строк для добровільного виконання постанови до 10.07.2013 року та попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Враховуючи те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження №38699343 не вирішувалось питання про стягнення з боржника виконавчого збору та невиконання виконавчого напису №1235 від 01.06.2013 року в добровільному порядку, старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 83094,44 грн.

Вищезгадану постанову було винесено 29.05.2019 року, а отже, суд зауважує, що оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме 29.05.2019 року, то в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням змін, які вносились до законодавства України, станом на час винесення оскарженої постанови, а саме Закону № 2475-VIII від 3 липня 2018, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

Відтак, суд наголошує, що після набуття змін до № 1404-VІІІ стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення.

Аналізуючи спірні правовідносини суд приходить до висновку, що після набуття чинності змінами до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. При цьому Закон не ставить стягнення виконавчого збору в цьому випадку від способу виконання рішення чи напису, зокрема, чи стягнуто суму боргу безпосередньо виконавцем, чи сплачено боржником, чи стягувачем звернуто стягнення на нерухоме майно.

Оскільки у спірних відносинах постанова про стягнення виконавчого збору як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме 29.05.2019 року, то в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням внесених змін.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борського Р.М. про стягнення виконавчого збору у розмірі 83094,44 грн. від 29.05.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження №38699343 такою, що винесена згідно норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 02.06.2021 року в справі №160/4481/20.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Борським Р.М. від 29.05.2019 року в межах виконавчого провадження № 38699343 було правомірно винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 83094,44 грн., а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 287, 294, 295 п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову Багрія Олега Любомировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання.

Суддя Сасевич О.М.