Справа № 200/6597/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 р. Справа№200/6597/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м/н Гідростроітелів, буд. 12) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

визнати протиправним рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №161/03-16 від 13.05.2021 щодо незарахування до спеціального страхового стажу періодів роботи на підставі п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 27.04.2021 про призначення пенсії за вислугою років та зарахувати періоди роботи з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 12.09.1993, з 13.09.1993 по 18.03.1994, з 23.03.1994 по 12.04.2017 до його пільгового стажу роботи за списками професій і посад, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.04.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно до положень п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням від 13.05.2021 №161/03 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років.

Вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не надано.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с 6-8) та відповідно до довідки від 07.04.2016 №1448-3711 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.20).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

27.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Для призначення пенсії за вислугою років були надані наступні документи:

- заява про призначення пенсії;

- паспорт ОСОБА_1 (серія НОМЕР_2 , дата видачі 15.11.1996) та РНОКПП ( НОМЕР_1 );

- трудова книжка ( НОМЕР_3 );

- військовий квиток (серія НОМЕР_4 );

- диплом (серія НОМЕР_5 );

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу № 02/178 від 31.03.2021;

- свідоцтво про навчання (№40 від 18.03.1994);

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13.05.2021 № 161/03-16 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.

Прийнятим рішенням згідно даних РЗО до спеціального стажу позивача не зараховані періоди роботи:

з 14.07.1984 по 22.04.1985; з 19.09.1988 по 09.09.1993; з 23.03.1994 по 30.11.1994; з 01.12.1994 по 31.12.1999; з 01.01.2009 по 31.05.2016 (без зазначення підстав);

з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2009 по 31.03.2011, у зв`язку з відсутністю даних по стажу;

з 01.04.2011 по 31.05.2016, у зв`язку з тим, що код підстави для обліку спеціального стажу, який відображений в РЗО, не відповідає статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років.

Таким чином, на думку відповідача, загальний страховий стаж позивача складає 34 роки 1 місяць 17 днів, пільговий стаж - 9 років 0 місяців 0 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи, позивач у спірні періоди працював:

- з 14.07.1984 по 22.04.1985 помічником машиніста електровоза Донецької ордена Леніна залізниці Локомотивне депо «Ясинувата-Західна» (наказ № 280 від 13.07.1984, звільнений у зв`язку з військовою службу);

- з 05.05.1985 по 21.06.1988 служба в збройних силах СРСР;

- з 19.09.1988 по 13.09.1993 помічником машиніста електровоза Донецької ордена Леніна залізниці Локомотивне депо «Ясинувата-Західна» (наказ № 641 від 12.09.1988, звільнений у зв`язку з направленням на навчання в Ясинуватський технікум);

- з 13.09.1993 по 18.03.1994 навчання у Ясинуватській технічній школі машиністів електровозу (свідоцтво № 40 від 18.03.1994);

- з 23.03.1994 по 30.11.1994 помічником машиніста електровоза у Локомотивному депо «Ясинувата-Західна» Донецької ордена Леніна залізниці (наказ № 108 від 21.03.1994);

- з 01.12.1994 машиністом електровоза на резерві по депо (наказ № 457 від 01.12.1994);.

01.04.2008 згідно наказу № 887 II від 20.12.20107 на базі підрозділів Локомотивного депо «Ясинувата-Західна» ДП «Донецька залізниця», задіяних в обслуговуванні приміських пасажирських перевезень, створене моторвагонне депо «Ясинувата» ДП «Донецька залізниця».

- з 01.04.2008 по 12.04.2017 машиністом електровоза (наказ № 166/ос п. 149 від 31.03.2008, звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відомості щодо навчання та проходження строкової військової служби також підтверджуються свідоцтвом № 40 від 18 березня 1994 року та військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с. 17-19).

Згідно довідки про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 31.03.2021р. № 02/178, виданої Локомотивним депо «Ясинувата», яке на час розгляду справи перебуває на тимчасово непідконтрольній території України, позивач працював повний робочий день: помічником машиніста електропоїзда з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 09.09.1993, з 23.03.1994 по 30.11.1994; машиністом електропоїзда з 01.12.1994 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 12.04.2017, виконував роботи з перевезення вантажу і багажу на залізничних магістралях та забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті (а.с. 14).

Відповідно до довідки від 25.02.2021 № 1797 Локомотивного депо «Ясинувата», яке на час розгляду справи перебуває на тимчасово непідконтрольній території України, позивачу за період з січня 2000 року по квітень 2017 року включно нараховувалась заробітна плата та сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с. 15-16).

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

В силу ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відтак, наявність уточнюючої довідки для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці є необхідною лише за умови, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу.

Судом встановлено, що рішенням Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13.05.2021 № 161/03-16 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з незарахуванням періодів його роботи з 14.07.1984 по 22.04.1985; з 19.09.1988 по 09.09.1993; з 23.03.1994 по 30.11.1994; з 01.12.1994 по 31.12.1999; з 01.01.2009 по 31.05.2016.

Відносно періодів роботи за спеціальним стажем у якості машиніста електропоїзда на резерві по депо на Локомотивному депо «Ясинувата-Західна» ДП «Донецька залізниця», в подальшому моторвагонне депо «Ясинувата» ДП «Донецька залізниця», за період з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2009 по 31.03.2011 у спірному рішенні зазначено, що ці періоди не зараховані у зв`язку з відсутністю даних по спеціальному стажу.

Стосовно періоду з 01.04.2011 по 31.05.2016 зазначено, що ці періоди не зараховані у зв`язку з тим, що код підстави для обліку спеціального стажу, який відображений в РЗО, не відповідає ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Підстав не зарахування інших періодів роботи за спеціальним стажем у спірному рішенні не визначено.

Проте, відповідачем у спірному рішенні зазначено про зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи машиністом електропоїзда у Локомотивному депо «Ясинувата-Західна» ДП «Донецької залізниці» з 01.01.2000 по 31.03.2008 та з 01.04.2008 по 31.12.2008.

Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Згідно з пп. 21 п. 2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Конституційного Суду від 04.06.2019 в справі № 2-р/2019 визнані неконституційними положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказано, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

До зазначеного Списку включені професії помічник та машиніст електровозу.

Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посади, які займав позивач протягом спірних періодів, підпадають під дію п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження спеціального та пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Отже, суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зазначає, що трудова діяльність позивача у спірні періоди підтверджена записами, вчиненими у трудовій книжці останнього серії НОМЕР_3 від 19.07.1984.

Наведені записи в трудовій книжці засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають. Записи зроблені у відповідності до законодавства, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 та чинної до 1993 року, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Згідно п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З аналізу зазначених вище положень, суд приходить висновку, що органи, які призначають пенсію, мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» па базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРГІОУ 40075815). «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

З аналізу вищезазначених постанов вбачається, що «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що регіональна філія «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зареєстрована за адресою: 84400, Донецька обл., місто Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22.

Тобто, зазначене підприємство здійснює діяльність на підконтрольній Українській владі території, у зв`язку з чим відповідач мав усі підстави звернутися до зазначеного підприємства з приводу трудового стажу позивача.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів здійснення пенсійним органом дій щодо здійснення перевірки наданих позивачем документів.

Разом з тим, зі спірного рішення вбачається, що відповідачем не взята до уваги довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу позивача від 31.03.2021р. № 02/178, видана Локомотивним депо «Ясинувата», яке на час розгляду справи перебуває на тимчасово непідконтрольній території України, згідно якої позивач працював повний робочий день: помічником машиніста електропоїзда з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 09.09.1993, з 23.03.1994 по 30.11.1994; машиністом електропоїзда з 01.12.1994 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 12.04.2017, виконував роботи з перевезення вантажу і багажу на залізничних магістралях та забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті, через те що підприємство знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, а саме у м. Ясинувата, у зв`язку з чим не підлягає реєстрації та виконанню (а.с. 14).

Згідно з частиною 1 - 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України» (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizіdоu v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. , 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. , 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Таким чином, оскільки періоди роботи позивача з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 12.09.1993, з 23.03.1994 по 31.12.1999, з 01.01.2009 по 12.04.2017 підтверджені відповідними і належними записами в його трудовій книжці, суд вважає за можливе прийняти до уваги зазначену вище довідку та приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів до спеціального стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років.

Стосовно позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача 01.01.2000 по 31.12.2008, суд зазначає, що оскільки у спірному рішенні зазначено про зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи машиністом електропоїзда у Локомотивному депо «Ясинувата-Західна» ДП «Донецька залізниця» з 01.01.2000 по 31.03.2008 та з 01.04.2008 по 31.12.2008, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо підстави незарахування до спеціального стажу позивача у спірному рішення періодів роботи, які не було зараховано у зв`язку з тим, що код підстави для обліку спеціального стажу, який відображений в РЗО, не відповідає статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років, суд зазначає наступне.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення № 10-1).

Відповідно п. 1 Положення № 10-1 це Положення відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Пунктом 4 Положення № 10-1 встановлено, що реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Таким чином фізична особа - працівник не несе відповідальності за ведення реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно не може бути обмеженим в реалізації своїх соціальних прав через відомості, що містяться в реєстрі.

Щодо позовних вимог про зарахування до спеціального страхового стажу періоду навчання з 13.09.1993 по 18.03.1994 у Ясинуватській технічній школі машиністів електровозу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з рішення відповідача, період навчання позивача не зазначений.

Відповідно до п. д частини 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ № 637 від 19 серпня 1993 року, визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервній і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» навчання у вищих і середніх спеціальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів та інше зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Із зазначеного вбачається, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в Інституті є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування особи на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та після закінчення навчання вона повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Так відповідно до Свідоцтва № 40 від 18 березня 1994 року позивач навчався у Ясинуватській технічній школі Укрзалізниці з 13.09.1993 по 18.03.1994 за спеціальністю «машиніст електровоза», а згідно запису в трудовій книжці з 19 вересня 1988 року по 12 вересня 1999 року та з 23.03.1994 по 30.11.1994 працював за професією «помічник електровоза» у Локомотивному депо «Ясинувата-Західна».

Таким чином перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування позивача на роботу за спеціальністю не перевищує трьох місяців та цей період мав бути зарахований відповідачем до його спеціального стажу роботи за списками професій і посад, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» .

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №161/03-16 від 13.05.2021 про відмову у призначенні пенсії є необґрунтованим, прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, без використання повноважень з метою, з якою вони надані, а отже не відповідає вимогам Конституції та законів України і підлягає скасуванню.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним і належним способом правового захисту у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.04.2021 про призначення пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до пільгового стажу за вислугою років періодів його роботи з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 12.09.1993, з 23.03.1994 по 31.12.1999, з 01.01.2009 по 12.04.2017 і періоду навчання за спеціальністю «машиніста електровоза» з 13.09.1993 по 18.03.1994 за списками професій і посад, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір за квитанцією від 25.05.2021 № 0.0..1 у сумі 908,00грн.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м/н Гідростроітелів, буд. 12) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м/н Гідростроітелів, буд. 12) №161/03-16 від 13.05.2021 щодо незарахування до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) періодів роботи на підставі п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м/н Гідростроітелів, буд. 12) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 27.04.2021 про призначення пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до спеціального стажу за вислугою років періодів його роботи з 14.07.1984 по 22.04.1985, з 19.09.1988 по 12.09.1993, з 23.03.1994 по 31.12.1999, з 01.01.2009 по 12.04.2017 і періоду навчання за спеціальністю «машиніста електровоза» з 13.09.1993 по 18.03.1994, за списками професій і посад, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 86020, Донецька обл., Ясинуватський р-н, смт. Очеретине, м/н Гідростроітелів, буд. 12) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 вересня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко