Справа № 712/2625/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 712/2625/17

адміністративне провадження № К/9901/45011/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Желєзний І.В., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2017 (суддя - Токова С.Є.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017 (судді - Горяйнов А.М., Костюк Л.О., Файдюк В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 №2-1390 про відмову у наданні йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1;

-зобов`язати відповідача на пленарному засіданні повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.11.2015.

30.08.2016 позивач, через Центр надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради, звернувся з заявою, в якій просив передати йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0704 га по АДРЕСА_1, яка передбачена згідно Генерального плану міста під житлову забудову і плану зонування - під блоковану малоповерхову житлову забудову.

Рішенням Черкаської міської ради від 17.11.2016 №2-1390 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Підставою для відмови став висновок управління планування та архітектури департаменту архітектури, містобудування та інспектування про наявність містобудівних обмежень щодо землекористування на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а саме: пов`язані з реалізацією містобудівної документації; потрапляє в межі заповідної території "Черкаські берегові схили"; пов`язані із розташуванням земельної ділянки в санітарно-захисній зоні від комунально-складських підприємств. Крім того, відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням сесії Черкаської міської ради від 29.12.2011 №3-505, на вищезазначеній земельній ділянці передбачені резервні території під житлову забудову (блокована житлова забудова), а відповідно до Плану зонування території м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513, земельна ділянка належить до зони перспективної блокованої малоповерхової житлової забудови "Ж-2п" та в санітарно-захисній зоні від комунально-складських підприємств.

Не погоджуючись із вказаним рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення відповідача, оскільки призначення земельної ділянки, яке він вказав в своїй заяві і за яким має намір її використовувати, повністю відповідає Генеральному плану міста, затвердженому рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2011 №3-505 та плану зонування, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017, у задоволенні позву відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обране позивачем місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану м. Черкаси та плану зонування території м. Черкаси.

Зокрема, суди виходили з того, що на підставі викопіювання з Генерального плану м. Черкаси встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах затвердженого рішенням сесії Черкаської міської ради від 29.12.2011 №3-505, на вищезазначеній земельній ділянці передбачені резервні території під житлову забудову (блокована житлова забудова) та в санітарно-1 захисній зоні від комунально-складських підприємств. Відповідно до плану зонування території м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513, земельна ділянка належить до зони перспективної блокованої малоповерхової житлової забудови «Ж-2п».

Відповідно до пояснювальної записки до плану зонування території м. Черкаси зона блокованої малоповерхової житлової забудови Ж-2 (Ж-2п) призначена для розташування зблокованих житлових будинків з виходом з кожної квартири на земельну ділянку з поверховістю до 3 поверхів. Допустимі види використання (потребують спеціального дозволу або погодження): окремі багатоквартирні житлові будинки (лише за умови наявності містобудівних розрахунків або детального плану території); заклади дитячого дошкільного виховання; загальноосвітні школи (початкові, середні); спортивні зали, басейни; культові споруди; аптеки; пункти першої медичної допомоги, відділення сімейної медицини; підприємства побутового обслуговування; підприємства громадського харчування; громадські вбиральні; дільничні відділення управління внутрішніх справ; об`єкти автомобільного сервісу (АЗС, СТО), при розміщенні вздовж магістральних вулиць; ветеринарні приймальні пункти; відділення зв`язку, поштові відділення.

Змін до Генерального плану м. Черкаси та плану зонування території м. Черкаси в частині, що стосуються зазначеної земельної ділянки та передбачають можливість розташування на ній індивідуального житлового будівництва Черкаською міською радою не внесено.

З ухваленими судовими рішеннями не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди дійшли помилкових висновків, що спірна земельна ділянка не може бути надана йому у приватну власність під індивідуальне будівництво, оскільки призначення присадибної земельної ділянки збігається з призначенням земельної ділянки для блокованої малоповерхової житлової забудови, єдиною відмінністю є лише характер побудови житлового будинку. При цьому він мав намір побудувати саме будинок блокованого типу.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом положень п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах у розмірі не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що на спірну земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, а саме: пов`язані з реалізацією містобудівної документації; потрапляє в межі заповідної території "Черкаські берегові схили"; пов`язані із розташуванням земельної ділянки в санітарно-захисній зоні від комунально-складських підприємств. Крім того, відповідно до Генерального плану міста, на вищезазначеній земельній ділянці передбачені резервні території під житлову забудову (блокована житлова забудова), а відповідно до Плану зонування території м. Черкаси, земельна ділянка належить до зони перспективної блокованої малоповерхової житлової забудови "Ж-2п" та в санітарно-захисній зоні від комунально-складських підприємств.

Оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації є підставою для відмови у наданні дозволу, тому суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про правомірність оскаржуваного рішення та прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а їх зміст зводиться до переоцінки доказів, що, в силу положень частини другої статті 341 КАС України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, судами встановлено, що згідно Генерального плану переважним видом використання земельної ділянки є перспективна блокована малоповерхова забудова. Оскільки позивач просив надати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому апеляційний суд також обгрунтовано відхилив доводи позивача щодо відповідності місця розташування спірної земельної ділянки Генеральному плану.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, підставами для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою спірної земельної ділянки були також те, що вона потрапляє в межі заповідної території і розташовується в санітарно-захисній зоні, однак щодо таких підстав відмови позивачем у касаційній скарзі не наведено відповідних доводів, які б свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись ст. 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

І.В. Желєзний

В.М. Кравчук