Справа № 234/3038/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 вересня 2021 року справа №234/3038/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши апеляційну скаргу Сокирки Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі №234/3038/19 (головуючий І інстанції Ткачова С.М.) за позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови про накладення штрафу від 01.02.2019 року по ВП №57871517 у розмірі 5100 грн.,-

УСТАНОВИВ:

До Першого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Сокирки Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі №234/3038/19.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з моменту отримання ухвали суду, шляхом надання до Першого апеляційного адміністративного суду доказів стосовно поважності причин пропуску строку.

Копію зазначеної ухвали апелянт отримав 28 липня 2021 року, що підтверджено матеріалами справи.

09 серпня 2021 року на адресу Першого апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Так, у даній заяві апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 взагалі не був учасником справи, незважаючи на те, що судове рішення за результатом розгляду даної справи може вплинути на його права, свободи та інтереси, оскільки предметом розгляду в цій справі є оскарження дії, вчиненої державним виконавцем виключно саме в його інтересах. Про сам факт скасування судом постанови державного виконавця з накладення на боржника штрафу апелянту стало відомо лише у травні 2021 року, під час особистого візиту до державного виконавця щодо руху у виконавчому провадженні №57871517, тобто вже після ухвалення судом 1-ї інстанції рішення від 10 травня 2019 року.

Проаналізувавши вказані підстави, що викладені апелянтом, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, у зв`язку з наступним.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В силу ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності".

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, "якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою" (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94).

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що на підставі рішення суду у справі №234/2635/14-а за заявою стягувача ОСОБА_1 видано виконавчий лист, який звернутий до виконання, та постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.12.2018 року відкрито ВП №57871517.

Разом з тим, про скасування судом постанови державного виконавця з накладення на боржника штрафу апелянту стало відомо лише у травні 2021 року, під час особистого візиту до державного виконавця щодо руху у виконавчому провадженні №57871517.

Суд зазначає, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, пункт 57).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Суд зазначає, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Суд зазначає, що апелянт, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Отже, апелянту недостатньо лише посилатись на необізнаність про порушення його прав прийнятим судовим рішенням, він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про його існування та те, що були наявні обставини які зумовили пропуск строку не залежні від його волі та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги.

В той же час, триваюча пасивна поведінка апелянта не може свідчить про дотримання строку звернення з апеляційною скаргою, з урахуванням наявної у нього можливості знати або дізнатись про розгляд справи та стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана після спливу понад 2 роки з дня прийняття оскаржуваного рішення.

Разом з цим, апелянтом в клопотанні про поновлення строку не наведено жодних обґрунтованих підстав які свідчать про неможливість невжиття достатніх заходів щодо з`ясування стану розгляду справи та дотримання строку.

Інших доводів, щодо поважності причин пропуску строку звернення із скаргою, клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги не містить.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскаржння визнані судом неповажними.

Згідно частини 3 зазначеної статті, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

Керуючись статтями 298, 299, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою Сокирки Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі №234/3038/19.

Повний текст ухвали складений та підписаний 01 вересня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко