Справа № 200/9349/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року справа №200/9349/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в справі №200/9349/20-а (головуючий І інстанції Аканов О.О., повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити кошти, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 по жовтень 2017 включно; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 по жовтень 2017 включно; визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015-2018 та 2020 років; зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015-2018 та 2020 років у сумі 1569,03 грн.; визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток за 2015-2019 загальною кількістю 61 доба; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток за 2015-2019 загальною кількістю 61 доби у розмірі 40609,53 грн.; визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2020 загальною кількістю 43 доби; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2020 загальною кількістю 43 доби у сумі 28626,39 грн.; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні із дня звільнення по день винесення рішення суду у справі, враховуючи середньоденний заробіток на час звільнення для розрахунку вказаної компенсації 810,05 грн. в день.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 по жовтень 2017 включно ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 по жовтень 2017 включно ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015-2018, 2020 років. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015-2018, 2020 років. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за період служби з 17 січня 2017 року по 05 лютого 2020 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за період служби з 17 січня 2017 року по 05 лютого 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2, а.с. 87-93).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за період служби з 17 січня 2017 року по 05 лютого 2020 року та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за період служби з 17 січня 2017 року по 05 лютого 2020 року, та винести постанову якою у задоволенні цих вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідач вважає, що додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад щорічні основну й додаткові відпустки, вона у разі невикористання не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується у разі хвороби працівника, не ділиться на частини й не замінюється грошовою компенсацією. На думку відповідача, законодавством не передбачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки. Окрім того, порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки визначено Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260, а тому судом першої інстанції безпідставно було зобов`язано виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної основної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, у відповідності до вимог постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 (т.2, а.с. 102-107).

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.01.2017р.

Позивач з 07.11.2015р. проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, з 05.02.2020р. звільнений зі служби в поліції за власним бажанням.

Згідно довідки №50 від 19.01.2021р. щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, в наказі про звільнення позивача встановлено невикористану відпустку на день звільнення за 2020 у кількості 3 діб, за 2019 - 32 доби, за 2018 - 16 діб, за 2016 - 10 діб, за 2015 - 3 доби. Законних підстав для нарахування та виплати поліцейським грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки на минулі роки немає, позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 3 доби 2020р., що складає 1117,78 грн. (т.2, а.с. 18-19).

В матеріалах справи також містяться:

Довідка №51 від 19.01.2021 про розмір грошового забезпечення позивача встановленого на день звільнення, відповідно до якої середньоденний розмір грошового забезпечення складає 385,44 грн., середньомісячний розмір грошового забезпечення - 11177,93 грн. (т.2, а.с. 20).

Довідка №52 від 19.01.2021 про середній розмір грошового забезпечення позивача, відповідно до якої середньоденний розмір грошового забезпечення складає 517,31 грн. (із розрахунку: (19880,10+12193,21 грн.)/62 доби); середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 16036,66 грн. (із розрахунку: ((19880,10+12193,21 грн.)/2) (т.2, а.с. 21).

Довідка №177/12/03-2021 від 18.01.2021, відповідно до якої згідно обліків ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області позивач використував: відпустку у зв`язку з навчанням з 29.08.2016 до 31.08.2016, чергову відпустку за 2016 з 26.09.2016 до 16.10.2016, чергову відпустку за 2017 з 07.08.2017 до 21.08.2017, чергову відпустку за 2017 з 25.01.2018 до 08.02.2018, чергову відпустку за 2018 з 06.08.2018 до 20.08.2018 року (т.2, а.с. 22).

Довідка №178/12/03-2021 від 18.01.2021, якою відповідач повідомив позивача про те, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не належить до щорічних відпусток, у зв`язку з чим, відповідно до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією (т.2, а.с. 23).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 2 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 ст. 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За приписами пункту 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України від 06.04.2016р. № 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення

Колегія суддів вважає, що указані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ. Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19.

Вказаний висновок підтверджено і постановою Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19.

Колегія суддів також враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Колегія суддів зазначає, що будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, за період служби з 17 січня 2017 року по 05 лютого 2020 року, а тому вірно задоволено позов в цій частині.

Оскільки, положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260 не врегульовано питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції доречно застосував норми Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18.

За таких обставин, посилання відповідача на безпідставне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р., колегією суддів не прийнято до уваги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №200/9349/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №200/9349/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко