Справа № 360/12/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року справа №360/12/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника відповідача Пономарьової А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 р. (повний текст рішення складено та підписано 16 квітня 2021 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/12/21 (головуючий І інстанції суддя К.Є. Петросян) за позовом ОСОБА_1 до Старобільської районної ради Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у січні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання протиправними дії відповідача щодо неповного викладення в трудовій книжці підстав його звільнення; зобов`язання відповідача змінити формулювання причин його звільнення з посади голови Старобільської районної ради Луганської області в трудовій книжці шляхом викладення формулювання в новій редакції: «згідно з положеннями частини другої ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги в розмірі, передбаченому ст. 44 КЗпП України, а саме не менше ніж шестимісячний середній заробіток; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 44 КЗпП України, а саме не менше ніж шестимісячний середній заробіток; вирішення питання судових витрат (а.с. 1-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2021 року у справі № 360/12/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 140-143).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 23.12.2020 у справі № 560/3971/19 гарантії встановлені КЗпП України щодо виплати вихідної допомоги застосовуються до інших осіб, трудові відношення з якими регулюються спеціальними законами. Зазначає, що до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування можуть застосовуватись загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачем були надані заперечення на відзив відповідача та надана відповідь на заперечення від представника відповідача.

19 серпня 2021 до суду надійшли пояснення на відповідь відповідача на заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18, 21-23).

Рішенням Старобільської районної ради від 12.11.2015 № 1/1 на підставі ч.1 ст. 43, ч. 1 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 2, 3, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_1 обраний головою Старобільської районної ради сьомого скликання (а.с. 43).

11.12.2020 відбулася перша сесія Старобільської районної ради восьмого скликання, на засіданні якої було прийнято рішення № 1/1 «Про початок повноважень депутатів Старобільської районної ради восьмого скликання» (а.с. 48-51).

До трудової книжки позивача внесено запис за № 20: «повноваження голови Старобільської районної ради припинено у зв`язку з припиненням повноважень депутата районної ради 7 скликання, ч. 2 ст. 55 Закону України «По місцеве самоврядування». Запис внесено на підставі рішення Старобільської ради восьмого скликання від 11.12.2020 № 1/1 (а.с. 9-11).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповного викладення в трудовій книжці підстав звільнення ОСОБА_1 , а саме не зазначення причини звільнення «згідно з положенням частини другої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування» та пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, та як наслідок невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, стосовно яких виник спір, врегульовано положеннями законодавства України про працю з урахуванням особливостей Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV, Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III.

Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2011 № 2493-III врегульовано правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (частина третя статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Абзацом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» унормовано, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

За змістом частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск.

За унормуванням частини 8 статті 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.

Приписами статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

За правилами частини першої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради.

Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п`ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови (частина друга статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, голова районної ради обирається відповідною радою на строк повноважень ради та здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, оскільки посада голови районної ради є виборною та затверджується відповідною радою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.06.2018 (справа № К/9901/22266/18) та постанові від 22.10.2019 (справа К/9901/21888/18).

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був обраний головою Старобільської районної ради сьомого скликання за рішенням Старобільської районної ради від 12.11.2015 № 1/1.

В свою чергу, 11.12.2020 (перша сесія Старобільської ради восьмого скликання) припинено депутатські повноваження ОСОБА_1 , відповідно до чого припинено і повноваження голови районної ради, яким було обрано позивача.

Таким чином Старобільською районною радою Луганської області правомірно внесено запис до трудової книжки позивача щодо підстав його звільнення у відповідності до частини другої статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», а саме: повноваження голови Старобільської районної ради припинено у зв`язку з припиненням повноважень депутата районної ради 7 скликання на підставі рішення Старобільської ради восьмого скликання від 11.12.2020 № 1/1.

Тобто, при звільненні позивача Старобільська районна рада Луганської області діяла на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, а тому підстави для задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо зміни формулювання причин його звільнення з посади голови Старобільської районної ради Луганської області із зазначенням також пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, відсутні.

Оскільки позивач був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування шляхом обрання відповідною радою і звільнення з посади відбулося у зв`язку із закінченням строку повноважень Старобільської районної ради сьомого скликання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що звільнення позивача з посади не є таким, що виникли з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у відповідності до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Суд зазначає, що припинення повноважень голови районної ради, який є відповідно депутатом ради, регламентується спеціальними нормами права зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про статус депутатів місцевих рад».

Саме нормами спеціального законодавства врегульовано питання підстав звільнення з посади особи органів місцевого самоврядування.

Статтею 118 КЗпП України передбачено гарантії для працівників, обраних на виборні посади, після закінчення повноважень за виборною посадою: їм надається попередня робота (посада), за її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Аналогічна норма закріплена в абз. 1 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» для депутатів місцевих рад, які працювали в раді на постійній основі. Відповідно до ч. З ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова ради працює в раді на постійній основі.

Право на одержання попередньої чи рівноцінної роботи виборні працівники мають за умови, якщо з виборної посади вони звільнилися після закінчення їх повноважень: як закінчення встановленого строку, на який працівник був обраний, так і в разі їх дострокового припинення. Шестимісячний термін обліковується з наступного дня після припинення повноважень зазначених осіб. Якщо ж надати працівнику ані колишню, ані рівноцінну їй роботу (посаду) не має можливості, то на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в ради, що виплачується з відповідного місцевого бюджету (абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»).

У разі, коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду не перебував у трудових відносинах з підприємством, в даному випадку з районною радою, або самостійно забезпечував себе роботою, зазначені вище гарантії на нього не поширюються.

Також з огляду на абз. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» якщо депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення, або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, середня заробітна плата за ним не зберігається.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: трудові пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

З наданого позивачем копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 вбачається, що йому призначена пенсія по інвалідності 2 групи безстроково, загальне захворювання, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.05.2018 року серії 12 ААА № 781155 (а.с. 8, 19-20, 58-61).

З огляду на те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати вихідної допомоги у розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України, та відповідно зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу позивачу, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду у постанові від 23.12.2020 у справі № 560/3971/19 та від 06.08.2020 у справі № 186/294/16-а є недоречним, оскільки обставини у справах не є тотожними.

За наведених вище підстав є також безпідставними вимоги позову щодо стягнення з Старобільської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., оскільки за наслідками розгляду справи судами не встановлено порушення прав позивача при його звільненні.

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 205, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 р. у справі № 360/12/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв