Справа № 400/2962/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 400/2962/20

адміністративне провадження № К/9901/29741/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 400/2962/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 у справі № 400/2962/20 задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України подало апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у задоволенні клопотання в частині поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 328 КАС України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, законодавством визначено, що обов`язковою умовою для реалізації такою особою права на касаційне оскарження є перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянтом не наведено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а отже клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Так, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору та пропуску строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Крім того, приписи пункту 1 частини другої статті 295 КАС України визначають, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

14 червня 2021 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги разом з платіжним дорученням про сплату судового збору.

В обґрунтуванні клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги заявником зазначено, що про рішення суду першої інстанції від 22 жовтня 2020 року управління дізналося отримавши постанову про виконавче провадження. Відповідачем 19 квітня 2021 року направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про повторне направлення копії оскаржуваного рішення, відповідь на яку не отримано. Головному управлінню стало відомо, що поштове відправлення з копією оскаржуваного рішення було повернуто на адресу суду першої інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Посилаючись на те, що через неналежну роботу поштового в`язку процесуальний строк пропущено з поважних причин, просив суд поновити строк звернення до суду із апеляційною скаргою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що надаючи оцінку клопотанню апелянту про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Миколаївським окружним адміністративним судом копія оскаржуваного рішення направлялася Головному управлінню розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України за адресою: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81, але відправлення повернулося з відміткою "за закінченням терміну зберігання", тобто повернуто з незалежних від суду причин, а тому судове рішення вважається врученим позивачу.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За змістом пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Отже, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Водночас судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 28 серпня 2020 року відповідачем отримано копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , а отже судом першої інстанції повідомлено Головне управління про розгляд справи № 400/2962/20.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою, а також із заявою про усунення недоліків, відповідач не навів конкретних обставин на обґрунтування неможливості отримання поштової кореспонденції суду, направленої на його належну адресу. Більш того, ця ж адреса зазначалася відповідачем у всіх поданих ним документах до судів першої та апеляційної інстанцій, але останній не отримував поштової кореспонденції, яка направлялася йому судом першої інстанції без зазначення будь-яких об`єктивних причин.

Крім того, судом апеляційної інстанції врахованого також тривалісь пропущеного строку звернення до суду апеляційної інстанції - шість місяців після ухвалення оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані апелянтом причини пропуску не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою.

Відтак, апелянтом не зазначено поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження та не подано доказів їх поважності, необґрунтовано наявності обставин, які перешкоджали подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

З огляду на те, що об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного апелянтом строку відсутні.

Згідно пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у задоволенні клопотання в частині поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України - відмовлено.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

При цьому, суд при оцінці причин пропуску строку звернення до суду врахуває тривалість строку, який пропущено, поведінку особи протягом цього строку, дії, які вона вчиняє, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінює їх в сукупності.

Так, скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 811/13/17 щодо оцінки поважності причин пропуску у зв`язку із поверненням поштове відправлення «за закінченням встановленого терміну зберігання» та неотриманням особою судового рішення.

Водночас суд звертає увагу, що судом касаційної інстанції було враховано невеликий проміжок часу із дня отримання позивачем копії ухвали про повернення апеляційної скарги до звернення зі скаргою вдруге.

При цьому, у цій справі, апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції після сплину шестимісячного строку із дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції та був, як встановлено судом апеляційної інстанції, обізнаний про відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Натомість як вірно зазначено судом апеляційної інстанції скаржником не наведено та не доведено наявності непереборних обставин чи труднощив, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду із апеляційною скаргою, як і наведено поважних причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав визнання неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вірно застосував положення пункт 4 частини першої статті 299 КАС Україн, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 400/2962/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько М.В. Білак В.М. Соколов