Справа № 200/4961/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року справа №200/4961/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі № 200/4961/21 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення допомоги, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2016-2018 роки включно у розмірі п`яти мінімальних пенсій;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі 5650 грн., за 2017 рік у розмірі 5360 грн., за 2018 рік у розмірі 5600 грн.;

- стягнути з відповідача разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі 5650 грн., за 2017 рік у розмірі 5360 грн., за 2018 рік у розмірі 5600 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2019-2021 роки включно у розмірі семи мінімальних пенсій;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2019 рік у розмірі 7529 грн., за 2020 рік у розмірі 8306 грн., за 2021 рік у розмірі 16800 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача разову грошову допомогу до 5 травня за 2019 рік у розмірі 7529 грн., за 2020 рік у розмірі 8306 грн., за 2021 рік у розмірі 16800 грн. (а.с. 1-5).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової допомоги до 5 травня за 2017-2019 роки, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити, стягнути недоплачену грошову допомогу до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2019 роки було повернуто позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду (а.с. 24-25).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає висновки суду помилковими, просив скасувати ухвалу суду, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що лише після того, як постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р. у зразковій справі №440/2722/20, було залишено без змін рішення Верховного Суду від 29.09.2020р., яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу - інваліду війни щорічної грошової допомоги до 5 травня без бюджетних обмежень та зобов`язано нарахувати та доплатити зазначену суму, позивачу стало відомо про те, що положення Закону №3551 застосовуються саме у редакції, у якій його було застосовано Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду та позивач відповідно має право на отримання грошової допомоги до 5 травня без бюджетних обмежень. Отже, про порушення своїх прав щодо невиплати грошової допомоги у повному розмірі за 2017-2020 роки включно, позивачу стало відомо лише у середині січня 2021 року, і жодним чином не могло бути відомим раніше (а.с. 41-44).

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

За унормуванням частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 169 КАС України).

Приписами ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За визначенням ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Питання про відкриття провадження в адміністративній справі за змістом ч. 8 ст. 171 КАС України суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху і встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (а.с. 12-13).

21 травня 2021 року до суду надійшла заява позивача на виконання ухвали суду, в якій вказано, що після отримання листів відповідача від 22.02.2021р. та від 24.02.2021р. позивач одразу звернувся до Маріупольського місцевого центру з надання БВПД відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» з заявою про призначення безоплатної правової допомоги. Також зазначив, що лише після того, як постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р. у зразковій справі №440/2722/20, було залишено без змін рішення Верховного Суду від 29.09.2020р., яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу - інваліду війни щорічної грошової допомоги до 5 травня без бюджетних обмежень та зобов`язано нарахувати та доплатити зазначену суму, позивачу стало відомо про те, що положення Закону №3551 застосовуються саме у редакції, у якій його було застосовано Великою Палатою Верховного Суду та позивач відповідно має право на отримання грошової допомоги до 5 травня без бюджетних обмежень (а.с. 17-19).

Частинами першою та другою статті 122 КАС України обумовлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тому у разі неподання позивачем заяви з обґрунтованими підставами поновлення строку або якщо зазначені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними, суд повертає заяву.

Суд відзначає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 3 ст. 169 КАС України встановлено: якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

В частині першій статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За правилами частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Оцінюючи доводи позивача, які ним наведені в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з наступного.

Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону.

У зв`язку із звернення позивача (20.02.2021р.) до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) про перерахунок та доплату щорічної допомоги до 5 травня за 2016-2018 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, за 2019-2020 роки, виходячи з розміру сьоми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, у межах спірних правовідносин не є обов`язковим та не може вважатись досудовим порядком вирішення спору.

Аналогічна правова позиція щодо досудового врегулювання спору висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20.

Єдиним способом захисту порушеного права у цьому випадку є звернення до суду.

Той факт, що, як зазначив апелянт, про підстави для невиплати цієї грошової допомоги в повному розмірі позивач дізнався з листів відповідача від 22.02.2021р. та від 24.02.2021р., не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатись про порушення прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 (справа № 127/15035/17), в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19).

Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 міститься у відкритому доступі на сайті Конституційного Суду України, а рішення Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та позивач міг дізнатися про їх зміст та передбачити наслідки пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2019 роки.

Крім того, з моменту ухвалення остаточного рішення у зразковій справі № 440/2722/20 - 13.01.2021 та звернення позивача до суду пройшло три місяці.

В позовній заяві та апеляційній скарзі зазначено, що позивачем не у повному обсязі за 2017-2019 роки отримана спірна допомога, а отже, отримавши виплату у меншому розмірі, позивач дізнався про порушення своїх прав.

Разом з тим, жодних рішень, розпоряджень, листів щодо нарахування щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідач не повинен був надсилати на адресу одержувачів такої допомоги.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду, є неповажними.

Позивач з 16.06.2015 є учасником бойових дій, а отже, і отримувачем щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з 2016 року. Тобто, позивачу має бути достеменно відомо про порядок, розміри та строки виплати такої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 17-1 зазначеного Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Частиною четвертою статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, про порушення своїх прав щодо виплати грошової допомоги до 5 травня у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач дізнався у 2017 - 2019 роках при отриманні щорічної грошової допомоги до 05 травня відповідного року.

З відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 20.04.2021 року, тобто позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання відповідача нарахувати та виплати, стягнути недоплачену грошову допомогу до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2019 роки.

Така позиція узгоджується з відповідними висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Позивачем до суду не додано доказів, які б підтверджували неможливість звернутися до суду з позовом у визначений КАС України строк з поважних причин.

За встановлених обставин у цій справі позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав, оскільки за 2017-2019 роки отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, але до суду з позовною заявою звернувся тільки 20.04.2021 року.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 240/12017/19).

Суд враховує, що виплата грошової допомоги до 5 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.

Отже, з дня отримання грошової допомоги до 5 травня особою, якій виплачений конкретний розмір грошової допомоги, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошової виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових нарахованого грошового забезпечення, звернулась до органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.

Суд посилається на висновки Верховного Суду, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інших належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав та не зазначив.

За унормуванням пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової допомоги до 5 травня за 2017-2019 роки позивачем був пропущений без наявності поважних підстав, тому позовна заява підлягає поверненню.

За унормуванням ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі №200/4961/21 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021р. у справі №200/4961/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 31 серпня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко