Справа № 640/18972/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Київ № 640/18972/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі у тексті - позивач) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі у тексті - ГУ МВС України в м. Києві, відповідач - 1), Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві (далі у тексті - Ліквідаційна комісія, відповідач- 2), в якому просить суд:

- стягнути з ГУ МВС України на свою користь недоплачену суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року за 423 робочих дні у розмірі 12 870 грн 81 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до постанови Оружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року ГУ МВС України в м. Києві її було поновлено на посаді дільничного інспектора міліції Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві та виплачено середній заробіток за час вимушено прогулу з 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року у розмірі 26 620 грн 47 коп.

Позивач не погоджується із розміром виплаченого заробітку та вважає, що нею недоотримано 12 870 грн 81 коп. При цьому, надає відповідний розрахунок зазначеної суми.

Порушення прав позивача внаслідок зменшенням суми виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі № 640/18972/20, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачам в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.

Скориставшись правом на подання відзиву, 29 вересня 2020 року ГУ МВС України в м. Києві направило до суду відповідний відзив.

У відзиві ГУ МВС України в м. Києві проти задоволення позову заперечує, вважає вимоги незаконними, оскільки позивач жодного дня не працювала в ГУ МВС України в м. Києві, натомість проходила службу в Деснянському РУ ГУ МВС України в м. Києві, яке було окремою юридичною особою, мало самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства України, печатку, самостійно володіло, користувалося та розпоряджалося закріпленим за ним державним майном. Також у відзиві зауважує, що Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14 листопада та 27 грудня 2017 року згідно платіжних доручень № № 30, 42 позивачу виплачено середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період із 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року у сумі 26 222 грн 17 коп.

У жовтні 2020 року від позивача надійшли клопотання про залучення Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві у якості співвідповідача та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Крім того, подано відповідь на відзив ГУ МВС України в м. Києві, яка за змістом дублює викладені у позові твердження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотань про залучення співвідповідача та розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року у справі № 826/11746/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06 листопада 2015 року № 1007 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період із 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року (423 робочих дні), розраховане виходячи із приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, без наведення при цьому конкретного розміру суми такого грошового утримання.

На підставі вказаного рішення Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві самостійно розраховано та перераховано позивачу середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 13 липня 2017 року на загальну суму 26 222 грн 17 коп.:

-1913 грн 95 коп - на підставі платіжного доручення № 30 від 14 листопада 2017 року;

-24308 грн 22 коп - на підставі платіжного доручення № 42 від 27 грудня 2017 року.

Незгода ОСОБА_1 із розміром суми виплаченої компенсації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року, обумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №; 108/95 «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При цьому, Верховним Судом підтримується правова позиція, зокрема у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 822/1832/16; від 24 жовтня 2018 року у справі № 820/5932/16; від 19 червня 2019 року у справі № 2-а-1648/00(2-а/215/15/16); від 05 серпня 2019 року в справі № 813/9291/13-а, що при визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Суд зауважує, що вирішивши питання про право ОСОБА_1 на отримання компенсації за час вимушеного прогулу, суд, який розглядав її справу № 826/11746/16, не визначив способу виконання судового рішення в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Дана обставина є підставою для ухвалення додаткового рішення згідно з пунктом другим частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - у тексті КАС України).

Так, відповідно до вказаної статті суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

За висновком Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 460/458/19, додатковими судовими рішеннями є: додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що питання стягнення компенсації за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 14 липня 2017 року вже було предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 826/11746/16 та вирішено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року, визначення порядку і способу його виконання, зокрема, в частині визначення суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в даному судовому процесі виключається та можливе лише шляхом ухвалення додаткового рішення у справі № 826/11746/16 судом у тому ж складі, який її розглядав.

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими у повному обсязі, з огляду на обрання нею неналежного способу захисту порушеного права, що зумовлює необхідність відмови судом у їх задоволенні.

Так, частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 2 статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу, згідно вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 3, 5 19, 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда