Справа № 520/9272/21
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 серпня 2021 року Справа № 520/9272/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Служби автомобільних доріг у Харківській області (вул. Ахсарова, буд. 2, к. 204, м. Харків, 61202, ) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 10 пов., м. Харків,61022, ) про визнання протиправним та скасування висновку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Служба автомобільних доріг у Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі №UA-2021-03-19-007467-c, яка проведена Службою автомобільних доріг у Харківській області;

- судові витрати по справі, покласти на відповідача та стягнути з нього на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірний висновок відповідача є протиправним, а тому, підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 12.05.2021, відповідачем прийнято рішення про початок проведення моніторингу закупівлі, яка оголошена Службою автомобільних доріг у Харківській області, з підстави виявлення ознак порушень законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі.

18.05.2020 відповідачем в електронній системі закупівель оприлюднено спірний висновок про результати моніторингу закупівлі.

За результатами моніторингу відповідачем встановлено, що за результатами аналізу питання розгляду тендерної пропозиції встановлено порушення абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 31 Закону.

Не погоджуючись із вказаним висновком відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компетенцію Держаудитслужби та її міжрегіональних територіальних органів визначено Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-ХІІ та підпунктами 3, 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону № 2939-ХІІ орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 2, 3 статті 2 Закону № 2939-ХІІ державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі, порядок проведення яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922 -VIII редакція від 19.04.2020 визначено, моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Відповідно до частини 6 статті 8 Закону за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.

Судом встановлено, що відповідачем, з підстав визначених пунктом 4 частини 2 статті 8 Закону 12.05.2021 року розпочато моніторинг процедури закупівлі Позивачем «Послуги з ремонту і технічного обслуговування автомобілів», код ДК 021:2015: 50110000-9, очікуваною вартістю 3 478 330,00 гривень.

Під час моніторингу проаналізовано: річний план закупівель Служби автомобільних доріг у Харківській області (далі - Замовник) на 2021 рік; оголошення про проведення відкритих торгів; тендерну документацію, затверджену рішенням тендерного комітету відповідно до Протоколу Замовника від 29.03.2021 №2, тендерні пропозиції ТОВ «АВТОСЕРВІС ХАУС» та ФОП « ОСОБА_1 », повідомлення про намір укласти договір від 19.04.2021 року, договір від 07.05.2021 №Т59-ТО/21.

Моніторингом питання розгляду тендерних пропозицій встановлено, що учасник ТОВ «СТО «АВТОШОП» не відповідає встановленим кваліфікаційним вимогам у тендерній документації, а саме: відповідно до вимог п.1.2 Додатку 2 до тендерної документації Учасник повинен надати документальне підтвердження наявності обладнання відповідно до технічного завдання. В разі, якщо обладнання не є власністю Учасника, то додатково надати копії договорів оренди.

Судом встановлено, що в пропозиції учасника надано Договір оренди обладнання від 04.01.2021 року № 2/21 між ФОП ОСОБА_2 , що діє на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 06.10.2008 року та ТОВ «АВТОСЕРВІС «ХАУС», який не містить інформації щодо терміну дії договору, при цьому в п 4.2 зазначено термін оренди до 31.12.2020 року.

Також, на вимогу щодо усунення порушень Учасником надано Додаткову угоду від 16.04.2021 року № 1 до Договору оренди від 04.01.2021 року № 2/21, в якій згідно пункту 1.1 розділу 1 визначено викласти пункт 4.2.Договору в наступній редакції : «Термін оренди складає з моменту прийняття майна, що орендується за актом приймання до 31.12.2021 року».

Крім того судом встановлено, що відповідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по ФОП ОСОБА_2 вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця на підставі власного рішення від 22.12.2020 року № 005102544.

Таким чином, зазначена в договорі та в додатковій угоді до нього сторона - орендодавець не має права виступати як фізична - особа підприємець та діяти на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_1 від 06.10.2008 року.

Відповідно до пункту 2 Додатку 2 до тендерної документації на підтвердження інформації щодо наявності у Учасника працівників, встановлена вимога надання у складі тендерної пропозиції копій трудових книжок. Проте в пропозиції Учасника не надано трудові книжки на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зазначене підтверджується матеріалами справи.

На виконання вимоги про усунення порушень на зазначених працівників учасником надано трудові книжки, в яких встановлено недоліки при заповнені.

З матеріалів справи встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_3 відсутній підпис особи відповідальної за видачу трудових книжок (трудова книжка видана 25.08.2015 року) та відсутній підпис уповноваженої особи на даних про прийом на роботу до ТОВ «АВТОСЕРВІС «ХАУС» від 25.08.2015 року. Трудова книжка ОСОБА_4 виписана 06.10 2004 року за підписом відповідальної за видачу трудових книжок особи ФОП ОСОБА_6 , проте в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис про проведення державної реєстрації ОСОБА_6 від 24.05.2006 № 0061652. Також запис про прийом на роботу до ТОВ «АВТОСЕРВІС «ХАУС» від 05.01.2021 року вчинено за №1 на сторінках 6-7 книжки. Трудова книжка ОСОБА_5 виписана 05.08.2004 року, проте відсутня печатка особи відповідальної за видачу трудових книжок, відсутній підпис уповноваженої особи на даних про прийом на роботу до ТОВ «АВТОСЕРВІС «ХАУС» від 02.11.2020 року та вчинено запис про прийом на роботу за №1 на сторінках 12-13 книжки.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини 1 статті 31 Закону замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону.

Згідно висновку «Північно-східний офіс Держаудитслужби зобов`язує здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку, зокрема шляхом припинення зобов`язань за договором з дотриманням положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень».

Як наслідок, з вищенаведеного слідує, що Офісом зазначений конкретний, чіткий перелік шляхів усунення порушень та виконання вимог зобов`язальної частини висновку про результати моніторингу закупівлі, а саме: припинення зобов`язань за договором з дотриманням положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України; надання аргументованих заперечень до висновку; надання інформації про причини неможливості усунення виявлених порушень.

Зазначене в повному обсязі відповідає вимогам, які встановлені для висновку про результати моніторингу закупівлі як акту індивідуальної дії згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правовим обґрунтуванням встановлення вищевказаних шляхів усунення порушень являється те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, стаття 215 ЦК).

Враховуючи, що за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами вищевказаної закупівлі правочину є недодержання вимог Закону в момент його укладення в частині недотримання порядку здійснення закупівель, то єдиним шляхом усунення порушень є розірвання до договору про закупівлю.

Таким чином, за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами вищевказаної закупівлі правочину в момент його укладення є недодержання вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. У даному випаду відповідач не приймав таку вимогу.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно- правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк .

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2- зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

На відміну від нормативно-правових актів, індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02), ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, №93).

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи питання щодо порушення прав і законних інтересів позивача у цій справі, варто виходити із системного тлумачення приписів Закону № 922-VIIL яке дозволяє дійти висновку, що під час здійснення моніторингу публічних закупівель правовідносини виникають між органом державного фінансового контролю та замовником, який може надавати пояснення щодо процедури закупівлі, оскаржувати висновок про результати моніторингу тощо. Саме на замовника покладається обов`язок усунути виявленні порушення, а у випадку, якщо порушення, визначені у висновку, не будуть усунуті і таке порушення матиме негативний вплив для бюджетів, а також висновок не оскаржено до суду, орган державного фінансового контролю проводить перевірку закупівлі відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі № 260/319/20.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11,14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Служби автомобільних доріг у Харківській області (вул. Ахсарова, буд. 2, к. 204, м. Харків, 61202, ) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 10 пов., м. Харків,61022, ) про визнання протиправним та скасування висновку - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 серпня 2021 року.

Суддя Сагайдак В.В.