Справа № 620/391/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/391/20 Суддя першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Степанюка А.Г.,

суддів Бєлової Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною, визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Чернігівській області щодо непоновлення ОСОБА_1 пенсії;

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні ОСОБА_1 пенсії, викладене в листі від 20.12.2019 року;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області провести поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року, з урахуванням ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Чернігівській області щодо непоновлення пенсії ОСОБА_1 та скасовано рішення, викладене в листі від 20.12.2019 про відмову у поновленні пенсії. Зобов`язано ГУ ПФ в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати звернення з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволенні решти вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо непоновлення пенсії Позивачу, однак поновлення та виплата пенсії Позивачу повинна здійснюватися саме з моменту звернення до органу Пенсійного фонду, а не автоматично з 07.10.2009 року. Також суд зазначив, що інша частина позовних вимог є передчасними та направлені на захист ще не порушеного права.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ГУ ПФ в Чернігівській області, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року - без змін.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити його в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 та в частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати ГУ ПФ в Чернігівській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що поновлення виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час повинно здійснюватися без обмеження будь яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 5 ст. 323 КАС України.

Постановою Верховного Суду 27.05.2021 року задоволено касаційну скаргу Позивача - ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 року та направлено справу для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Чернігівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що Позивач звернулася з позовом до суду з пропущенням строку звернення, встановленого ст. 122 КАС України. Також Відповідач зазначив, що оскільки пенсійні виплати Позивачу не нараховувалися, то відсутні законні підстави для перерахунку пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи громадянкою України пенсійного віку, перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком.

24.09.2008 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, виплата пенсії в Україні їй була припинена.

З метою поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, представник Позивача 08.11.2018 року звернувся до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії, проте, Відповідач листом від 03.12.2018 року № 28652/02 в цьому відмовив з підстав недотримання процедури звернення з відповідною заявою.

Надалі, 20.12.2018 року представник Позивача надіслав до Пенсійного органу звернення та додаткові документи, проте листом від 11.01.2019року № 971/02 Відповідач відмовив в їх прийнятті.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернулая до суду, внаслідок чого, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 року в справі № 620/1671/19 визнано протиправним та скасовані рішення ГУ ПФ в Чернігівській області від 03.12.2018 року та 11.01.2019 року; зобов`язано повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.11.2017 року, з урахуванням наданих 20.12.2018 року документів.

На виконання зазначеного рішення, Відповідачем було повторно розглянуто заяву від 30.11.2007 року з урахуванням наданих 20.12.2018 року документів та протоколом від 13.12.2019 року відмовлено в поновленні пенсії за віком на Україні у зв`язку з постійним місцем проживання в Державі Ізраїль.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати звернення з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Статтею 1 Закон № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в п. 3.3. цього рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду мав відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявності певних умов, передбачених чинним законодавством на час її призначення. Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме ст. 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень ст. 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Таким чином, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії Позивачу після 07.10.2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

За таких обставин, обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.10.2020 у справі № 360/986/19, яка, у свою чергу, ґрунтується на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка розглядається, Відповідач не наводить жодних доказів того, що:

- Відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року у справі № 25-рп/2009;

- наявна вина Позивача у припиненні виплати пенсії;

- підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною);

- існують положення закону, який зобов`язує Позивача вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що в діях Відповідача щодо непоновлення Позивачу пенсії має місце триваюча протиправна бездіяльність.

Таким чином, вимоги Позивача про поновлення та виплату пенсії відповідно до норм Закону № 1058-IV саме з 07.10.2009 року є цілком обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про проведення індексації при поновленні пенсії колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що така вимога є передчасною, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум, відтак у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Однак помилковим є висновок суду першої інстанції щодо передчасності вимоги Позивача про виплату йому компенсації втрати частини доходів, оскільки згідно з положеннями ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналогічний висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 року у справі №160/9175/18.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, правильно зазначивши про наявність у Позивача права на поновлення виплати пенсії, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо дати, з якої має здійснюватися таке поновлення, а також не врахував сутності інституту компенсації втрати частини доходів, що має своїм наслідком зміну судового рішення у відповідних частинах.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року - змінити у мотивувальній частині та викласти абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з компенсацією втрати частини доходів».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 31» серпня 2021 року.