Справа № 300/4601/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"31" серпня 2021 р. Справа № 300/4601/21
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну.
Приписами пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини 5 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із частинами 1, 2, 4, 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Проте, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї копій документів, ОСОБА_1 не зазначив у кого знаходяться оригінали доказів, копії яких додано до позовної заяви та обґрунтовує позовні вимоги письмовими доказами, а саме: копією наказу "Про призначення ОСОБА_1 " №36-к від 01.02.2017, копією протоколу № 3/1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняті я вакантних посад державної служби категорій "В" та "В" ДРС від 16.12.2016, копією листа №7741/0/20-16 від 20.12.2016, копією заяви Голови Державної регуляторної служби України від 12.01.2017, копією листа № 501/0/2-17 від 24.01.2017, копією листа №413/0/20-17 від 26.01.2017, копією наказу №113/03 від 27.01.2017, копією наказу в.о. голови Державної регуляторної служби України №246-К від 31.07.2017 які не засвідчені належним чином, зокрема без підтвердження відповідності копії письмових доказів оригіналу, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Суд звертає увагу, що згідно статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відтак, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що під час дії наказу в.о. голови Державної регуляторної служби України №246-К від 31.07.2017, відповідно до якого позивача звільнено з посади головного спеціаліста і питань запобігання та виявлення корупції Державної регуляторної служби України, останній мав об`єктивні підстави сумніватися, що звернення до суду з даним позовом виявиться ефективним. Тому виправданим спочатку було оскарження наказу про звільнення. Відтак, незважаючи на те, що це призвело до значної затримки із зверненням до суду з даним позовом, на думку позивача, причина, з якої це сталося, є поважною. В зв`язку із наведеним, позивач просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк на звернення до суду.
Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та дослідивши документи додані до неї, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В зв`язку із наведеним, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.
Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної регуляторної служби України від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну.
Однак, позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом 24.08.2021, що підтверджується датою, зазначеною реєстраційним штампом на конверті при відправленні кореспонденції.
В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду позивач, зазначає що строк на звернення до суду із вказаними вимогами ним пропущено у зв`язку з оскарженням наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення позивача та об`єктивним сподіванням щодо захисту його прав таким оскарженням.
Однак, суд звертає увагу, що звільнення позивача з публічної служби жодним чином не може стосуватись питання строку звернення з даним адміністративним позовом до суду, оскільки правовідносини при прийнятті на публічну службу і при звільненні з публічної служби є повністю відмінними та не можуть бути взаємопов`язаними.
Відтак, обставини оскарження наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення ОСОБА_1 поважними підставами пропуску строку звернення до суду для оскарження наказу Державної регуляторної служби України від 01.02.2017 за №36-к про прийняття ОСОБА_1 на публічну службу бути не можуть.
Крім цього суд враховує, що строк на оскарження наказу відповідача від 01.02.2017 за №36-к закінчився 01.03.2017, тобто задовго до видання наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення ОСОБА_1 .
Також, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав як державного службовця, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Тобто, особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права.
З долученої ОСОБА_1 до позовної заяви копії наказу від 01.02.2017 за №36-к судом встановлено, що позивач був обізнаний про призначення його, з 02.02.2017 на посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції на місяць, згідно з штатним розписом, із збереженням 6 рангу державного службовця, як такого, який успішно пройшов конкурсний відбір, з випробувальним терміном чотири місяці.
Таким чином, про факт призначення на посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції звільнення, з випробувальним терміном чотири місяці позивачу було достеменно відомо ще у лютому 2017 року.
Доказів неможливості звернення до відповідача з відповідними заявами та запитами щодо випробувального терміну, або ж оскарження наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, з квітня 2017 року по серпень 2021 року матеріали справи не містять.
Відтак, зазначені позивачем підстави у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вимогами щодо оскарження наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, не є поважними та не свідчать про наявність у позивача перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду з даним позовом.
При цьому, обов`язковою умовою поновлення судом строків на звернення до адміністративного суду є існування поважної причини (певних обставин або обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії було неможливим або утрудненим) пропуску такого строку, про що зазначається та підтверджується матеріалами, що до неї додаються.
Відтак, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню.
В контексті наведеного слід також зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до приписів частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
У зв`язку з вищевикладеним, згідно з вимогами статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.
На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, з підстав, визначених у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну - залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення вказаного недоліку шляхом:
- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
- долучення належним чином засвідчених письмових доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги, копії яких додано до позовної заяви, а саме: копію наказу "Про призначення ОСОБА_1 " №36-к від 01.02.2017, копію протоколу № 3/1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняті я вакантних посад державної служби категорій "В" та "В" ДРС від 16.12.2016, копію листа №7741/0/20-16 від 20.12.2016, копію заяви Голови Державної регуляторної служби України від 12.01.2017, копію листа № 501/0/2-17 від 24.01.2017, копію листа №413/0/20-17 від 26.01.2017, копію наказу №113/03 від 27.01.2017, копію наказу №246-К від 31.07.2017;
- подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку і надати докази на підтвердження даних доводів.
Роз`яснити, що в разі неусунення недоліків у визначений строк позовна заява буде повернена.
Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Микитин Н.М.