Справа № 300/2493/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. справа № 300/2493/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії та зобов`язання провести перерахунок і поновити виплату пенсії за віком із врахуванням компенсації частини втрати доходів, всіх підвищень, індексації та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, з 21.01.2021, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Німак Микола Ярославович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат), звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Пенсійний орган, орган пенсійного забезпечення, Управління, Головне управління) про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії та зобов`язання провести перерахунок і поновити виплату пенсії за віком із врахуванням компенсації частини втрати доходів, всіх підвищень, індексації та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, з 21.01.2021.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 05.08.2015 була призначена та виплачувалась пенсія за віком. Однак, з 21.01.2021 в односторонньому порядку, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, де позивач перебувала на обліку, припинило виплату ОСОБА_1 пенсії за віком. Зі змісту листа органу пенсійного забезпечення, який надійшов на електронну адресу позивача 15.03.2021 остання дізналася, що виплата їй пенсії припинена відповідно до листа управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, який містив відомості про оформлення ОСОБА_1 документів для виїзду за кордон (в Іспанію) на постійне місце проживання. Представником позивача скеровано на адресу Управління адвокатський запит від 06.04.2021 за №030/21 щодо надання відомостей про причини та підстави припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 . У відповідь органом пенсійного забезпечення листом від 27.04.2021 довів до відома запитувача, що виплата пенсії припинено у зв`язку із її виїздом за кордон на постійне місце проживання. Аналогічного змісту лист від 22.04.2021 направлено відповідачем на електронну адресу позивача. Вважаючи неправомірним припинення органом пенсійного забезпечення виплати пенсії, позивач 12.05.2021 направила поштовим зв`язком на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заяву про поновлення виплати пенсії та здійснення відповідного перерахунку. Відповідач, в свою чергу листом, від 14.05.2021 повідомив позивача про відсутність підстав для розгляду такого звернення, оскільки відповідачем уже надавались відповіді на звернення позивача щодо перерахунку пенсії. ОСОБА_1 насамперед вважає, що Пенсійним органом не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту також - Порядок №22-1) щодо розгляду заяви про поновлення, виплати та перерахунку їй пенсії, у зв`язку із чим допустило протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви від 24.02.2021 про поновлення виплати та перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Разом з цим позивач вважає доводи відповідача з приводу відсутності підстав для поновлення виплати пенсії безпідставними, оскільки рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнані неконституційними норми пункту 2 частина 1 статті 49 та друге речення статті 51 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Низка рішень Європейського суду з прав людини, ухвалених у відношенні до держава Україна, свідчать про те, що виїзд особи на постійне місце проживання до іншої держави не може бути підставою для позбавлення права такого громадянина на пенсійне забезпечення набуде ним у свій час у встановленому законом порядку. Нормами законодавства, як вважає позивач, передбачена можливість подачі заяви про поновлення виплати пенсії як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу пенсійного фонду особисто (безпосередньо) та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи засобами зв`язку. Таким чином, на переконання ОСОБА_1 , виплата її пенсії повинна бути поновлена Головним управлінням ПФУ в області з 21.01.2021, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, як це передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 04.06.2021 (а.с.24-25, 28-45), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 22.06.2021 на підставі статей 260, 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні (а.с.46-47).

Відповідач на виконання вимог ухвали від 22.06.2021 направив суду письмові пояснення від 09.07.2021 за №0900-0803-7/24212, а також скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 12.07.2021 за №0900-0803-7/24430, які надійшли на адресу суду 15.07.2021 із відповідними письмовими доказами (а.с.52-92, 94-98). Управління не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 04.02.2021 громадянкою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка до 21.01.2021 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оформлено документи на постійне місце проживання за кордон. На підставі даного листа з лютого 2021 року виплата пенсії позивачу припинена. Також згідно відомостей Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради, ОСОБА_1 з 21.01.2021 знята з реєстрації місця проживання (перебування) у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Іспанії. За доводами відповідача чинним законодавством виключена можливість подачі заяви на поновлення виплати пенсії шляхом поштового відправлення чи через представника. Оскільки позивач із відповідною заявою та відповідними документами, передбаченими пунктом 2.22. Порядку №22-1 для відновлення виплати пенсії до сервісного центру Головного управління не зверталася, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином підставою для відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 є відсутність заяви про поновлення виплати пенсії, яка передбачена Порядком №22-1, тобто з паспортом громадянина України, де зазначено місце прописки та довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків. За такої мотивації відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, письмові пояснення, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 16.07.2019 (а.с.31-39).

Позивач, з квітня 2015 року перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримувала пенсію за віком, що засвідчується заявою про призначення пенсії від 20.04.2015, протоколом №1216 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 05.08.2015, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.54, 56, 69, 88).

Згідно відповідної відмітки у паспорті позивача для виїзду за кордон, 29.09.2020, Генеральним консульством України в Барселоні прийнято на тимчасовий консульський облік ОСОБА_1 з 29.09.2020 до 28.10.2021 (а.с.32).

Як встановлено судом із пояснень учасників справи, листа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області №2601.4-679/26.3-21 від 04.02.2021 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за віком, у зв`язку із її зняттям з 21.01.2021 з обліку та оформлення останньою документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Держави Іспанія (а.с.92).

Згідно поданої відповідачем довідки останнім місяцем нарахування і виплати позивачу пенсії є січень 2021 року - 2 427,68 (а.с.86).

В ході розгляду справи Управління 31.08.2021 інформувало суд про те, що припинення виплати пенсії мало місце на підставі Рішення відповідача від 15.02.2021 (а.с.100-101).

25.02.2021 позивав звернулася на урядову "гарячу лінію" про вжиття заходів щодо поновлення виплати пенсії, зазначивши про наявність права на отримання пенсії незалежно від місця проживання і станом на 25.02.2021 проживає на території України, про що свідчить реєстраційна картка звернення від 25.02.2021 за №КУ-12140526 (а.с.82-83).

Орган пенсійного фонду листом від 15.03.2021 за №1534-1258/К-02/8-0900/21 повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії, оскільки згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (а.с.92) до відома відповідача доведено інформацію про зняття з 21.01.2021 громадянина України ОСОБА_1 з обліку та оформлення у відношенні до останньої документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання. Додатково роз`яснено про порядок подання заяви на поновлення виплати пенсії, який передбачений Порядком №22-1 (а.с.80-81).

05.04.2021 ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача на урядову "гарячу лінію", згідно реєстраційної картки звернення від 05.04.2021 за №КУ-12140526/2, ставлячи вимоги повторно розглянути звернення щодо поновлення виплати пенсії (а.с.77-78).

Втім Управління скерував на електронну адресу позивача лист від 22.04.2021 за №2681-2447/К-02/8-0900/21, в якому вказало на відсутність підстав для поновлення їй пенсії, зазначивши аналогічні обґрунтування, що й у попередній відповіді, оформленій листом від 15.03.2021 за №1534-1258/К-02/8-0900/21 (а.с.76).

Відповідь, оформлену листом від 27.04.2021 за №0900-0201-8/15219, про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 пенсії, також направлено адвокату Німаку М. на його адвокатський запит від 20.04.2021 за №035/21 (а.с.87, 84-85).

Надалі позивач вкотре звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії та здійснення відповідного перерахунку, яку направила поштовим зв`язком на адресу відповідача 12.05.2021 (а.с.17). Втім відповідач листом від 14.05.2021 з №3204-2941/К-02/8-0900/21 повідомив позивача про відсутність підстав для розгляду такого звернення, оскільки Управлінням уже надавались відповіді на звернення позивача щодо перерахунку пенсії (а.с.79).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у поновленні виплати пенсії, вважаючи її протиправною, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, слід відзначити, що при вирішенні даної справи суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також призначення, перерахунку, виплати пенсії тощо, врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 49 вказаного Закону, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно вимог статті 51 Закону №1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Як свідчать матеріали справи, орган пенсійного забезпечення, надаючи позивачу відповідь про відмову у поновленні виплати пенсії (лист від 15.03.2021 за №1534-1258/К-02/8-0900/21), хоч конкретно не зазначив, які безпосередньо положення Закону №1058-ІV він застосовує, як нормами права, що безпосередньо визначають повноваження відповідача і врегульовують питання припинення виплати пенсії на весь час проживання пенсіонера за кордоном, втім сформовані висновки повністю відповідають положеннями пункту 2 частини 1 статті 49 та статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.80-81).

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, згідно мотивів, викладених у коментованому листі, виходило із двох основних аспектів - не надання позивачем документів про реєстрацію місця проживання в Україні та відсутність ратифікованої Угоди між Україною та Державою Іспанія з питань пенсійного забезпечення, а також ненадання позивачем заяви про поновлення виплати пенсії у порядку, передбаченому Порядком №22-1.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України рішенням від 07.10.2009 за №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зауважив Конституційний Суд, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава недотримуючись конституційних гарантій соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно приписів частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Законом України від 11.07.1997 за №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7 та 11 до Конвенції (надалі по тексту також - Конвенція).

За змістом статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі по тексту також - Європейський Суд) у рішенні по справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06), яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський Суд доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії, відповідно до пункту 51 цього рішення.

У пункті 54 вказаного рішення Європейський Суд зазначив, що наведених вище міркувань Суду достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Додатково слід вказати на висновки Європейського Суду, викладені у рішенні "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (заяви №68385/10 та №71378/10), за змістом яких зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Стосовно тверджень відповідача про ненадання позивачем документів, які підтверджують місце його проживання (реєстрації) в Україні, суд вказує на їх необґрунтованість, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Згідно статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У вищевказаних рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини.

Таким чином, Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 07.10.2009 за №25-рп/2009, яким визнано неконституційним пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV, відновив право пенсіонера, який виїхав на постійне місце проживання до іншої країни, на соціальний захист.

Будь-яким особам, які мають право на призначення пенсії чи отримують її, держава зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отож, з урахуванням встановлених обставин, висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 07.10.2009 за №25-рп/2009, та судової практики Європейського Суду з прав людини, суд у даній справі дійшов до переконання не тільки про безпідставність та неправомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у поновленні виплати позивачу пенсії за віком із підстав, зазначених у листі від 15.03.2021 за №1534-1258/К-02/8-0900/21, але й вважає протиправним сам факт припинення виплати пенсії за віком взагалі.

В той же час, судом з`ясовано, що відповідач в обґрунтування правомірності відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , як у листі від 15.03.2021, так і у відзиві на позовну заяву вказав на інші підстави, які полягали в наступному.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області наголошує на необхідності особистого звернення пенсіонера або його законного представника із заявою про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію за місцем перебування на обліку як одержувач пенсії.

Тобто, такі твердження відповідача виключають можливість звернення пенсіонера або його законного представника до органу пенсійного фонду, шляхом направлення поштовим зв`язком заяви про поновлення виплати та відповідних документів, необхідних для такого поновлення.

Однак, суд вважає що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області дійшло помилкового висновку, а тому не може погодитися з такими доводами, вважає їх безпідставними, виходячи із наступного.

Позивач у позовній заяві стверджує, що вперше вона зверталася до Управління із заявою від 24.02.2021 про поновлення виплати пенсії, на яку відповідачем надано відповідь від 15.03.2021 за №№1534-1258/К-02/8-0900/21 про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з вищенаведених підстав.

Ухвалою суду від 04.06.2021 витребувано у позивача коментовану заяву від 24.02.2021, так як остання не було подано первинно до матеріалів адміністративного позову (а.с.24-25).

На виконання вищевказаної ухвали суду представником позивача надано пояснення, де останній пояснив про можливість долучення до матеріалів справи заяви від 24.02.2021 після отримання відповіді на адвокатський запит №051/21 від 15.06.2021, з яким представник позивача звернувся з метою отримання відповідних документів (а.с.28-29).

Втім під час розгляду даної адміністративної справи така заява не була подана ані позивачем, ані її представником.

Разом з цим, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 12.03.2021 повторно скерувала на адресу відповідача поштовим зв`язком заяву про поновлення виплати пенсії, за результатом розгляду якої, відповідач вказав на попередній лист 15.03.2021 за №1534-1258/К-02/8-0900/21, де наведено підстави відмови у поновленні виплати пенсії, в тому числі надано роз`яснення про порядок звернення із відповідною заявою.

До вказаної заяви як додатки, позивачем долучено копії: пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) позивача, акту обстеження матеріально-побутових умов від 22.02.2021 та листа Управління ПФУ від 22.04.2021 (зворотній бік а.с.17).

Звернення про поновлення виплати пенсії позивачу із відповідними документами, надійшло на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 14.05.2021, що засвідчується відомостями із офіційного веб-сайту Івано-Франківської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (трекінг/відстеження поштового відправлення №797) (а.с.18).

Слід відмітити, що відповідач не ставить питання щодо недостатності поданих представником позивача документів для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , в тому числі справжності особистого підпису останньої на заяві (а.с.17), проте орган пенсійного фонду вказує на відсутність права пенсіонера чи його представника на звернення із такою заявою саме поштовим зв`язком, так як така повинна бути подана особисто за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Зокрема, у відзиві на позов Управління доводить до відома суд, що в спірному випадку заява позивача надійшла листом, тобто ні ОСОБА_1 , ні її представник до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області особисто не з`являлися та не представили оригінали документів для поновлення виплати пенсії позивача.

Частиною 2 стаття 49 Закону №1058-ІV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Порядок подання заяви про поновлення виплати пенсії визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005.

За змістом пункту 1.9 Порядку № 22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Водночас відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою від 07.07.2014 за №13-1 (надалі по тексту також - Порядок №13-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Як визначено у пункту 1.7. Порядку №13-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

В контексті вказаного суд відзначає наступне.

По перше, коментовані положення Порядку №13-1, вміщаючи в собі словосполучення "…подається пенсіонером особисто…" до "… до органу…", не містять вказівки про необхідність безпосередньої фізичної присутності чи фізичного прибуття особи пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду.

По друге, пунктами 1.5, 1.7 Порядку №13-1 передбачено можливість подачі коментованої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, останні не позбавлені можливості пересилання заяви та належні документи поштою.

По третє, застереження, які містяться пункті 1.7 Порядку №13-1 щодо випадків пересилання поштою заяв "… (крім випадків призначення (поновлення) пенсій)…", стосуються обставин визначення дати "…днем звернення за пенсією…".

Вказані вище висновки суду в частині можливості особистого звернення громадян до органів пенсійного фонду у відносинах поновлення виплати пенсії, в тому числі із застосуванням поштового зв`язку, відповідають правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 у справі №441/1239/17 (провадження №К/9901/16361/18) та у постанові від 18.09.2018 у справі №522/535/17 (провадження №К/9901/964/18, К/9901/969/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо недотримання порядку звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, зазначеній у відзиві на позовну заяву.

Окрім вказаного, в частині аргументів відповідача про фактичний виїзд позивача на постійне місце проживання до іншої держави, суд враховує подані ОСОБА_1 два Акта обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 22.02.2021 та 07.06.2021, складених за депутатом Калуської міської ради Тимків В.Я. (підпис якого засвідчено секретарем міської ради Віктором Гільтайчуком), за участю свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у яких зафіксовано наступні дані: "Перевіркою встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3 , дійсно проживає з своєю мамою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , по АДРЕСА_2 , яка хворіє і потребує постійного догляду" (а.с.40, 41).

Стосовно позовної вимоги про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 із компенсацією втрати частини доходів, суд відмічає слідуюче.

Статтею 46 Закону №1058-ІV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд зазначає, що буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини органу Пенсійного фонду.

В даному ж випадку, суми пенсії позивачу не були нараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а тому, приписи статті 46 Закону №1058-ІV не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Необґрунтованою є також вимога позивача про поновлення виплати пенсії позивачу з урахуванням індексації відповідно до статті 42 Закону №1058-ІV, оскільки питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Поміж іншого, суд відзначає, що ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви про поновлення виплати та перерахунку пенсії.

Насамперед, в частині коментованої позовної вимоги позивача, то суд виходить із того, що ОСОБА_1 у прохальній частині адміністративного позову не конкретизує за результатом розгляду саме якої заяви слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення.

У мотивувальній частині, позивач вказує на заяву від 24.02.2021, яка, як уже зазначалось судом, так і не була долучена позивачем до матеріалів адміністративної справи в ході розгляду.

В той же час усі звернення позивача до відповідача з приводу поновлення виплати пенсії подані у формі заяв в порядку Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, зміст таких заяв (звернень) ОСОБА_1 про поновлення пенсії очевидно дає змогу оцінити намір заявника про поновлення пенсії за віком.

Суд відмічає, що за правовим регулюванням пункту 4.1 Порядку №13-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

За змістом пункту 4.3. Порядку №13-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (абзац 2 пункту 4.7 Порядку №13-1).

В даному випадку відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформлені листами від 15.03.2021, 22.04.2021 і 14.05.2021, являються відповіддю (повідомленням), які надано органом Пенсійного фонду у порядку Закону України "Про звернення громадян" та абзацу 2 пункту 4.7 Порядку №13-1.

Оскільки позивач не зверталася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії встановленої форми, передбаченої додатком 2 до Порядку №13-1, то у спірних правовідносинах відсутня бездіяльність органу пенсійного фонду щодо не прийняття відповідного рішення.

Проте, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, Управління допустило надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Так, фактичною і юридичною підставою для припинення виплати позивачу пенсії стало Рішення відповідача від 15.02.2021.

Отож, окрім вирішення заявлених позовних вимог, належним способом відновлення порушеного права ОСОБА_1 є необхідність визнання протиправним і скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.02.2021, яким з лютого 2021 року припинено виплату пенсії за віком.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. При цьому слід також визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити позивачу виплату пенсії за віком з лютого 2021 року.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 908,00 гривень, підтвердженням чого є наявний в матеріалах справи дублікат квитанції №0.0..1 від 28.05.2021 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 726,40 гривень, що пропорційно становить 80 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.02.2021, яким ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за віком з лютого 2021 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з лютого 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 726,40 гривень (сімсот двадцять шість гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_2 ;

представник позивача - адвокат Німак Микола Ярославович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №831, видане 30.12.2011; Ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1009326 від 28.05.2021), АДРЕСА_4 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.