Справа № 140/16134/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16134/20 пров. № А/857/14076/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Обрізка І. М.
суддів -Іщук Л. П.
Онишкевича Т. В.

перевіривши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 140/16134/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хідман" до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених ч.1 ст.295 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Копію зазначеної ухвали скаржник отримав 19 серпня 2021 року згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим індетифікатором №509.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 року первинну апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору. На виконання вимог ухвали апелянтом подано клопотання про продовження терміну для усунення недоліків апеляційної скарги, однак ухвалою від 21.05.2021 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. 08.07.2021 року ГУ ПДС у Волинській області повторно повторно подало апеляційну скаргу, долучивши платіжне доручення.

Звертає увагу суду на те, що обставини, як стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги - відсутність коштів, призначених на сплату судового збору; період часу, який сплинув з моменту повернення апеляційної скарги до повторного її подання - короткий проміжок часу після отримання коштів, здійснено сплату та повторне звернення до суду; відповідач, який мав намір подати апеляційну скаргу вжив сіх можливих та залежних від нього дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо повторного апеляційного оскарження судового рішення. Зазначає, що аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 року (справа №280/4682/19), від 18.06.2020 року (справа №400/524/19), від 17.06.2020 року (справа №280/4951/19) та від 15.05.2020 року (справа №820/1212/17).

Відповідно до положень частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

До клопотанння про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником подано копії виписок з рахунків.

З приводу поданих документів, колегія суддів зазначає, що виписки з рахунків не доводять вчинення скаржником усіх можливих дій для виконання вимог процесуального закону.

Інших доказів на підтвердження відсутності коштів на рахунках для цілей, що досліджуються, стороною не подано.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати пропуск скаржником строку на апеляційне оскарження таким, що було пропущений з поважних причин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.

З приводу посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 15 травня 2020 року (справа №820/1212/17) колегія суддів зазначає наступне.

У наведеній постанові Верховний Суд вказав, що питання поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не права. Закон не виключає можливість поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір. Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема розміром судового збору, який згідно із законом підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством.

За загальним правилом відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору не може вважатись поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку. Разом з тим, у деяких випадках розмір належного до сплати судового збору у сукупності з іншими суттєвими обставинами може бути розцінений судами як об`єктивна обставина, що значно ускладнила можливість вчинення процесуальної дії у визначений законом або судом строк. Саме такі випадки були конкретизовані у наведеній постанові Верховного Суду.

Водночас, сам по собі значний обсяг коштів для сплати судового збору не може бути самостійною підставою для поновлення податковому органу пропущеного строку, оскільки у такому разі врахуванню підлягає також і поведінка суб`єкта владних повноважень, спрямована на своєчасну сплату судового збору.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №826/14300/17.

Апелянт з приводу неможливості подання апеляційної скарги одразу після сплати судового збору покликається на велике навантаження та перебування значної кількості працівників у відпустках. Однак, неналежна організація трудового процесу з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних чи фінансових складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасної сплати судового збору та подання такого документу до суду є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Відтак, сукупність обставин у цій справі вказує на те, що апелянтом у спірний період не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав з метою здійснення апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 140/16134/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хідман" до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич