Справа № 640/16837/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.04.2020 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що помилкове внесення податкової накладної з умовним індивідуальним податковим номером (далі - ІНП) « 00» у таблиці 1 розділу 1 розшифровки податкових зобов`язань замість операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7% не вплинуло на правильність визначення платником податків загального обсягу податкових зобов`язань, у зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення особи до відповідальності.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що податкова накладна на суму 112 150,00 грн., сума ПДВ 7 850,00 грн., не була включено згідно додатку 5 до податкової декларації до податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що свідчить про заниження податкового зобов`язання, а подання уточнюючого розрахунку після проведення перевірки чинним законодавством не допускається.

Після усунення визначених в ухвалі від 14.06.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, повністю погоджуючись з його мотивами та висновками.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у лютому 2020 року ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності - податкової декларації (розрахунку) з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за грудень 2019 року (від 13.01.2020 року №1307181). У ході перевірки податковим органом встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200, ст. 198 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого у Міністерства юстиції України від 29.01.2016 року за № 159/28289, а саме - платником податку занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 7850,00 грн., внаслідок невключення податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) за грудень 2019 року по ІПН № НОМЕР_1 на суму 112 150,00 грн. (сума ПДВ 7850,00 грн). Згідно Додатку 5 до складу податкових зобов`язань включено податкові накладні на суму 0 грн., сума ПДВ 0 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 19.02.2020 року №569/26-15-33-06-17/НОМЕР_1 (а.с. 14-15).

За наслідками розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 на акт перевірки (а.с. 48) ГУ ДПС у м. Києві листом від 17.04.2020 року №17196/ФОП/26-15-33-06-13 (а.с. 49-52) повідомило Позивача, що висновки акту перевірки залишаються без змін. Разом з тим, контролюючий орган у листі зазначив, що у табличній частині акту перевірки було допущено описку, а саме - замість показників рядку 1.2 «операції, що оподатковуються за ставкою 7%» було зазначено 1.1. «операції, що оподатковуються за основною ставкою». Водночас, як зазначило ГУ ДПС у м. Києві, указана описка не вплинула на висновки перевірки.

На підставі зафіксованих в указаному акті відомостей Відповідачем 21.04.2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9 812,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 7 850,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 1 962,50 грн. (а.с. 12-13).

За наслідками адміністративного оскарження (а.с. 53-54) указане податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 55-58).

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив наступне.

У межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 складено податкову накладну № 11 від 24.12.2019 року, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю), тип причини « 02» (Постачання неплатнику), отримувач - неплатник (ІПН 00) щодо товару «Коагулометр Thrombotimer 2» (а.с. 44).

Крім того, на виконання вимог ст. 188 Податкового кодексу України Позивачем складено податкову накладну № 9 від 24.12.2019 року, що не підлягає наданню отримувачу (покупцю), тип причини « 15» (Перевищення мінімальної бази над договірною ціною), отримувач - ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) щодо товару «Коаголуметр Thrombotimer 2», ціна - 112 149,53 грн., сума ПДВ 7 850,47 грн. за ставкою 7% (а.с. 42).

У свою чергу, матеріали справи свідчать, що

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 подано декларацію з податку на додану вартість від 13.01.2020 року № 1307181 за грудень 2019 року (а.с. 18-19), в якій вказано:

1. Рядок 1.2. (Додаток 5) «Операції, що оподатковуються за ставкою 7%»:

- обсяг постачання (колонка А) 2 950 231 грн.;

- сума податку на додану вартість (колонка Б) 206 516 грн.;

2. Рядок 4.1 (Додаток 5) «Операції, що оподатковуються за основною ставкою»:

- обсяг постачання (колонка А) 330 750 грн.;

- сума податку на додану вартість (колонка Б) 66 150 грн.

Отже сукупний обсяг постачання за грудень 2019 року, що оподатковується податком на додану вартість, становив 3 280 981 грн., сума податку 272 666 грн.

Відповідно до розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Додаток 5; а.с. 20-21) в частині операцій, що оподатковуються за ставкою 7%, зазначено обсяги постачання:

за ІПН 57 - 2 798 081,93 грн., сума податку 195 865,74 грн.;

за ІПН 55 - 40 000,00 грн., сума податку 2 800,00 грн.;

з інших умовних ІПН (за кодом « 00») - 112 149,53 грн., сума податку 7850,47 грн.

Усього за звітний період відповідно до розшифровки податкових зобов`язань 2 950 231,00 грн., сума податку 206 516,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 75, 185, 187, 188, 189, 198, 201 Податкового кодексу України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що помилкове віднесення податкової накладної № 9 від 24.12.2019 року з умовним ІПН за кодом « 00» у таблиці 1 розділу 1 розшифровки податкових зобов`язань замість операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%, не вплинуло на правильність визначення платником податків загального обсягу податкових зобов`язань у розмірі 206 516 грн., що свідчить про відсутність підстав для збільшення контролюючим органом суми податкового зобов`язання з ПДВ.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України визначають, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

При цьому, пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, до розрахунку обсягу постачання товарів, що оподатковується податком на додану вартість за ставкою 7%, вказаному у декларації від 13.01.2020 року № 1307181 (рядок 1.2), було включено податкові зобов`язання, що виникли у результаті складення податкової накладної № 9 від 24.12.2019 року.

У свою чергу, як вірно підкреслив суд першої інстанції, помилкове віднесення податкової накладної № 9 від 24.12.2019 року з умовним ІПН за кодом « 00» у Таблиці 1 Розділу 1 розшифровки податкових зобов`язань замість операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%, не вплинуло на правильність визначення платником податків загального обсягу податкових зобов`язань у розмірі 206 516 грн.

Включення вказаного зобов`язання до декларації підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2019 року, в якому за звітний період сума податку на додану вартість за ставкою 7% становить 206 516 грн., включно із сумою податку на додану вартість у розмірі 7 850,47 грн. за податковою накладною № 9 від 24.12.2019 року, фактично складеною на Комунальну лікувально-профілактичну установу «Міський онкологічний диспансер м. Краматорська», що не є платником податку на додану вартість (код « 00»).

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Отже, оскільки допущена при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року та додатку 5 до неї помилка жодним чином не вплинула на обсяг податкових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 за звітний період, то висновок ГУ ДПС у м. Києві про заниження останньою податкового зобов`язання на суму 7 850,47 грн. є помилковим, що свідчить про відсутність підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку посиланню Апелянта на те, що Позивач не мав права у квітні 2020 року подавати уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку із самостійно виявленими помилками, оскільки камеральна перевірка була проведена у лютому 2020 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 50 ПК України, якою регламентовано питання внесення змін до податкової звітності, не встановлено застережень щодо неможливості подання уточнюючого розрахунку після проведення саме камеральної перевірки.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено та підписано « 31» серпня 2021 року.