Справа № 360/2730/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2730/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.05.2021 № Ф-12947-13,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Луганській області від 06.05.2021 № Ф-12947-13 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 17 травня 2021 року позивач отримав спірну вимогу, згідно з якою недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 20258,63 грн.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно виніс вимогу від 06.05.2021 № Ф-12947-13, оскільки позивач одночасно є самозайнятою особою та найманим працівником. Позивач працює у філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 14.07.2012 по теперішній час.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

З урахуванням особливостей форми самозайнятих осіб, саме задля досягнення мети збору єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. У випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

Отже, позивач є найманим працівником та застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього є роботодавець, яким сплачується страховий внесок за позивача у розмірі не меншому за мінімальний.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 27.05.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.07.2021 від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22.07.2021 заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області від 06.05.2021 № Ф-12947-13У, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 360/2730/21.

28.07.2021 від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій окрім раніше заявлених вимог також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових втрат у сумі 4589,00 грн, які складаються з суми судового збору 1589,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу 3000,00 грн.

Від відповідача 12.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у тому числі адвокатську.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області як самозайнята особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокатська діяльність) з 09.07.2018. Підставою для взяття на облік є заява ОСОБА_1 форми 1-ЄСВ, згідно якої він просив взяти його на облік як платника єдиного внеску за видом діяльності у сфері права.

Сума боргу згідно з оскарженою вимогою - 20258,63 грн складається із несплачених сум єдиного соціального внеску відповідно: за 2019 рік - 2466,84 грн (донараховано платнику згідно поданого ним звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5); за період січень-лютий 2020 року - 2021,37 грн, за червень 2020 року - 1039,06 грн, за період липень-вересень 2020 року - 3178,12 грн, жовтень-грудень 2020 року - 3300 грн нарахованих контролюючим органом зобов`язань; за 2020 рік - 8253,24 грн (донараховано платнику згідно поданого ним звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5).

Нараховані зобов`язання позивачем сплачені не були, внаслідок чого контролюючим органом сформовано та направлено платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.05.2021 № Ф-12947-13, яку платником отримано особисто 17.05.2021.

ОСОБА_1 , особисто звернувся до контролюючого органу із заявою про взяття його на облік, тобто мав намір здійснювати адвокатську діяльність не зважаючи на факт перебування на той час в трудових відносинах з Луганськім обласним управлінням Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), де займає посаду заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Крім того, в рамках здійснення незалежної професійної діяльності позивачем 24.06.2020 та 09.04.2021 подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нараховного єдиного внеску (форма № Д5), відповідно до яких позивачем за визначені періоди отримано прибуток та самостійно визначено та нараховано суми єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок сплати ЄСВ не виникає у адвоката, який не здійснює адвокатську діяльність, а відповідно, і не отримує доходу, у випадку:

- припинення адвокатської діяльності, якщо адвокат не має наміру надалі здійснювати адвокатську діяльність (у порядку, передбаченому статтею 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»);

- зняття з обліку платника податків в якості самозайнятої особи та платника єдиного соціального внеску (у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, наказом Міністерства фінансів України «Про порядок обліку платників податків і зборів» № 1588 від 09.12.2011 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462) із змінами, наказом Міністерства фінансів України «Про порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1162 від 24.11.2014 із змінами).

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України адвокат ОСОБА_1 обліковується у Раді адвокатів Запорізької області, свідоцтво видане 26.06.2018 як адвокату, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність (свідоцтво № НОМЕР_2). Дані щодо припинення або зупинення адвокатської діяльності відсутні.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 з метою здійснення індивідуальної професійної діяльності став на облік до контролюючого органу, подавав звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нараховного єдиного внеску, що свідчить про наявність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

З урахуванням вищенаведених норм права, можна дійти висновку про те, що, не зважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем, платник єдиного внеску визначений пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску. При цьому базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, як ті, що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної діяльності.

По - друге, щодо обґрунтування наявності недоїмки у позивача з єдиного соціального внеску за 2019 рік.

Нарахування 02.05.2019 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1317,35 грн було донараховано платнику згідно поданих ним звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нараховного єдиного внеску № 21711 від 15.04.2019 за 2018 рік та № 22402 від 18.04.2019 за 2018 рік (форма № Д5), тобто подані позивачем звіти за один і той же період з різницею у три дні було автоматично завантажено до програми АІС «Податковий блок». Звертає увагу на те, що 02.08.2021 контролюючий орган відкоригував у інтегрованій картці позивача вищезазначене задвоєння даних (інтегрована картка додається).

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (арк. спр. 74-78).

Також від відповідача 16.08.2021 до суду надійшли додаткові пояснення, згідно з якими у зв`язку з ненаданням адвокатом документів на підтвердження обґрунтованості фактичного обсягу витрат на правничу допомогу в цій справі вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач вважає передчасними та необґрунтованими (арк. спр. 96-100).

Від представника позивача 17.08.2021 до суду надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме доказів щодо надання професійної правничої допомоги (арк. спр. 103-123).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов такого.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області, Сєвєродонецька ДПІ (м. Сєвєродонецьк) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) (арк. спр. 4-5, 6, 79-80, 92, 93).

Згідно з довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 18.05.2021 № 110.28-15/74 ОСОБА_1 працює в філії - Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» з 14.07.2012 (наказ № 1688/ок від 14.07.2012) і на даний час займає посаду начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (арк. спр. 11).

Та обставина, що позивач є найманим працівником, також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу та витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (арк. спр. 57-58, 59-61).

За з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 30.04.2021 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 20258,63 грн (арк. спр. 81-84).

ГУ ДПС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 № Ф-12947-13 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 20258,63 грн, у тому числі недоїмка - 20258,63 грн (арк. спр. 85).

Згідно з розрахунком боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ОСОБА_1 згідно вимоги від 06.05.2021 № Ф-12947-13 до вказаної вимоги увійшли суми єдиного внеску, нараховані за період з 2019 року по 2020 рік (арк. спр. 87).

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2021 № Ф-12947-13 вручено позивачеві 17.05.2021 (арк. спр. 86).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість доводів сторін, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно пункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 4 вказаного Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, пунктом 5 частини першої статті 4 вказаного Закону до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 по справі № 260/358/19 (адміністративне провадження № К/9901/22965/19) сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Суд зазначає, що інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про яке зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19).

Як установлено судом, ОСОБА_1 працює в філії - Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» з 14.07.2012 по цей час та за вказаний період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Суд зазначає, що сама лише подача позивачем звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не є безумовною підставою для сплати єдиного внеску особою, яка є найманим працівником, за вищевказаних обставин.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржена вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім того, суд звертає увагу, що в інтегрованій картці позивача з єдиного соціального внеску за 2019 рік відображено такі операції: 02.05.2019 - 1317,35 грн (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 22402 від 18.04.2019); 02.05.2019 - 1317,35 грн (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 21711 від 15.04.2019).

Заборгованість в сумі 1135,44 грн значиться в інтегрованій картці позивача через задвоєння даних. Вказана обставина не заперечується відповідачем. Відповідач зазначив у відзиві, що 02.08.2021 контролюючий орган відкоригував в інтегрованій картці позивача вищевказане задвоєння даних. Проте, на час винесення спірної вимоги вказану суму було включено до вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалася з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Таким чином, вимога контролюючого органу від 06.05.2021 № Ф-12947-13 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 20258,63 грн є протиправною та належить до скасування.

Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.05.2021 № Ф-12947-13 належить до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, а також 681,00 грн за подання заяви про забезпечення позову (арк. спр. 19, 39).

У зв`язку з задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1589,00 грн належать стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частин шостої, сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження отримання та оплати професійної правничої допомоги позивачем надано до суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 24.05.2021 № 1 (арк. спр. 117-118), акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.08.2021 (арк. спр. 119), банківську виписку (арк. спр. 120).

Відповідач заперечує проти стягнення судових витрат.

Суд зазначає таке. Зі змісту акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.08.2021 слідує, що надана правнича допомога включає: підготовку та звернення з адвокатськими запитами - 500,00 грн, підготовку позовної заяви - 900,00 грн, підготовку уточненої позовної заяви - 900,00 грн, підготовку заяви про забезпечення позову - 700,00 грн.

Суд вважає безпідставним включення до судових витрат суми 900,00 грн за підготовку уточненої позовної заяви, оскільки подання уточненого позову не було вимогою суду та не спричинено діями відповідача, а включення вказаних витрат за подання уточненого позову призвело до штучного збільшення судових витрат.

Відтак, до відшкодування суд присуджує 2100,00 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: вул. Енергетиків, буд. 72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.05.2021 № Ф-12947-13 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Луганській області від 06.05.2021 № Ф-12947-13 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 20258,63 грн (двадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім грн 63 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1589,00 грн (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять грн 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2100,00 грн (дві тисячі сто грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун