Справа № 320/1312/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1312/21 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аватас» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аватас» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA100050/2020/000061/2 від 19 жовтня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товару, який ввезено на митну територію України, за митною декларацією № UA 100050.2020.224409 від 15.10.2020, визначив митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару Товариство з обмеженою відповідальністю «Аватас» надало митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 МК України, підтверджують митну вартість товару, містять об`єктивні відомості та необхідні числові значення для обрахунку заявленої складової митної вартості товарів. Натомість митний орган зазначених документів не врахував та дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, про що було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100050/2020/000061/2 від 19 жовтня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації № UA100050/2020/00261 від 19 жовтня 2020 року. На переконання позивача, рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідач, визначивши вартість цим методом, не обґрунтував числового значення митної вартості товарів, не зазначив об`єктивні факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування щодо обсягів, умов поставки, фактурної вартості, країни походження, не вказав підстав та обставин незастосування інших (попередніх п`яти) методів визначення митної вартості.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що в поданих позивачем до митного оформлення документах містились розбіжності, та документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Аватас» 19.08.2010 зареєстровано як юридичну особу, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

03.02.2020 між ТОВ «Аватас» (покупець) та Kale Kilit ve Kalip Sanayi A.S Turkey (продавець) укладено контракт міжнародної поставки № 03.02-01 (далі - Контракт). 03.02.2020 сторони уклали доповнення до Контракту від 03.02.2020 № 3.

За умовами Розділу I Контракту продавець поставляє покупцю продукцію комплектуючі для виробництва вікон, дверей та інших конструкцій. Асортимент та кількість визначається Специфікаціями, що є невід`ємною частиною Контракта.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Контракту ціни на товари визначаються в специфікації та вказуються у EURO.

У п. 2.3 Контракту встановлено, що умовами поставки є FCA Стамбул, якщо інше не обумовлено Специфікацією.

Згідно із Специфікацією № 3 від 30.09.2020 до Контракту продавець поставляє покупцю фурнітуру для виготовлення вікон ПВХ на умовах EXW в асортименті, кількості та цінами згідно Специфікації.

Відповідно до вказаної Специфікації сума за контрактом становить 54609,70 EURO.

На виконання умов Контракту продавець поставив продукцію покупцю згідно з інвойсом від 03.02.2020 на суму 54609,70 EURO на умовах EXW Istanbul.

ТОВ «Аватас» з метою митного оформлення фурнітури для виробництва вікон, що поставляється на територію України в межах укладеного Контракту з підприємством - продавцем Kale Kilit ve Kalip Sanayi A.S Turkey, оформило та подало Київській митниці митну декларацію № UA 100050.2020.224409 від 15.10.2020.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів Товариство з обмеженою відповідальністю «Аватас» разом з митною декларацією №UA 100050.2020.224409 від 15.10.2020 надало Київській митниці такі документи: пакувальний лист б/н від 30.09.2020; рахунок-фактуру (інвойс) ІР0025 від 30.09.2020; коносамент GCL/MRD/ODS/200913 від 04.10.2020; автотранспортну накладну № 296 від 13.10.2020; сертифікат походження товару форми А D0227981 від 02.10.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару 07-10/1 від 07.10.2020; доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаток № 3 від 30.09.2020); доповнення до зовнішньоекономічного договору (специфікація № 3 від 30.09.2020); Контракт від 03.02.2020 № 03.02-01; договір про надання послуг митного брокера від 12.04.2017 №09/2017; договір (контракт) про перевезення від 25.06.2020 № 25-06/2020.

У митній декларації вартість товару в сумі 54609,70 EURO визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто, за основним методом визначення митної вартості товарів.

Відповідач направив на електронну адресу представника ТОВ «Аватас» повідомлення з проханням додатково надати документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією № UA 100050.2020.224409 від 15.10.2020: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрат на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копію імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосуються оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи за власним бажанням.

На вимогу Київської митниці Держмитслужби позивач надав додаткові документи, що додатково підтверджують заявлену митну вартість: копію декларації країни відправлення від 01.10.2020 №20343100ЕХ235106; витяг з прайс-листа підприємства KALE KILIT VE KALIP SAN.A.S від 01.09.2020; постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі № 640/18794/18.

Митний орган, незважаючи на подані документи, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 19.10.2020 № UA 100050/2020/000061/2, застосувавши резервний метод.

27.10.2020 ТОВ «АВАТАС» подано скаргу на рішення про коригування митної вартості товарів від 19.10.2020 № UA 100050/2020/000061/2.

Згідно з листом від 03.11.2020 № 7.8-1/15/11/21715 за результатами розгляду скарги відповідач вказав, що підстави для скасування рішення про коригування відсутні, оскільки надані відомості щодо складових митної вартості не підтверджені належним чином та не піддаються обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частин 2 та 21 статті 58 Митного кодексу.

Вважаючи вказане рішення про коригування протиправним, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що подані до митного оформлення документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до ст. 64 МК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (далі - МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ст. 53 МК).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 5 ст. 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч. ч. 1, 2 ст. 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 Митного кодексу України).

Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З наведених норм вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз викладених статей свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі №21-498а15.

Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією було подано до митного органу: пакувальний лист б/н від 30.09.2020; рахунок-фактуру (інвойс) ІР0025 від 30.09.2020; коносамент GCL/MRD/ODS/200913 від 04.10.2020; автотранспортну накладну № 296 від 13.10.2020; сертифікат походження товару форми А D0227981 від 02.10.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару 07-10/1 від 07.10.2020; доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаток № 3 від 30.09.2020); доповнення до зовнішньоекономічного договору (специфікація № 3 від 30.09.2020); Контракт від 03.02.2020 № 03.02-01; договір про надання послуг митного брокера 09/2017 12.04.2017; договір (контракт) про перевезення 1-06/17 01.05.2017.

У даному випадку, відмовляючи позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом, яка зазначена у митній декларації, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення переліку документів, які б підтверджували митну вартість товарів та числові значення складових їх вартості.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Крім того, ТОВ «Аватас» надано митному органу низку первинних документів, які не є обов`язковим відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження правильно визначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.

Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення непідтвердженої вартості продукції, у тому числі неправильне визначення митної вартості.

Однією з підстав відмови позивачу у декларуванні продукції за основним методом було те, що поставка імпортованої продукції ТОВ «Аватас» відбулася на умовах EXW Стамбул, проте згідно з коносаментом місцем завантаження є морський порт Mardas, що суперечить Конвенції ООН від 2008 року, а довідка ТОВ «Дайрект Лайн» не може слугувати підтвердженням, оскільки невідоме відношення ТОВ «Дайрект Лайн» до даної поставки.

У п. 2.3. Контракту встановлено, що умовами поставки є FCA Стамбул, якщо інше не обумовлено Специфікацією.

Натомість згідно із Специфікацією № 3 від 30.09.2020 до Контракту визначено, що поставка здійснюється на умовах EXW в асортименті, кількості та цінами згідно Специфікації. Згідно з Інвойсом поставка здійснена на умовах EXW Стамбул.

На підтвердження витрат на доставку продукції позивач надав відповідачу: копію договору (контракту) про перевезення від 25.06.2020 № 25-06/2020; копію коносаменту (Bill of lading) GCL/MRD/ODS/200913 від 04.10.2020; копію документу, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка ТОВ «Дайрект Лайн» від 07.10.2020 №1007/2; автотранспортну накладну від 13.10.2020 № 296.

За змістом договору (контракту) про перевезення від 25.06.2020 № 25-06/2020 ТОВ «Дайрект Лайн» (виконавець) зобов`язується за плату та за рахунок ТОВ «Аватас» (клієнт) організовувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу відповідно до узгоджених сторонами заявок. Договір передбачає використання виконавцем різних видів транспорту для забезпечення експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу.

Тобто, вказаний договір (контракт) передбачає надання послуг з мультимодального перевезення вантажів (перевезення вантажів двома або більше видами транспорту).

Згідно з довідкою ТОВ «Дайрект Лайн» від 07.10.2020 № 07-10/1 транспортні витрати з перевезення вантажу морським транспортом за межами митної території України, включаючи наземну перевозку по Турції за маршрутом порт Istanbul (Турція) ОМТП, Україна для вантажу, який знаходився в контейнері ADMU5111296 згідно коносаменту №GCL/MRD/ODS/200913 становить 48 218,63 грн. Страхування вантажу за межами митної території України не проводилося.

Згідно з коносаментом № GCL/MRD/ODS/200913 портом отримання вантажу (Place of Receipt) є Стамбул. Згідно з правилами заповнення коносамента у полі Place of Receipt вказується локація, де відправник чи його агент передав вантаж перевізнику (морській лінії).

Відповідно до правил Інкотермс 2010, умови поставки EXW означають для продавця лише три обов`язки: виробництво продукції у визначеному обсязі, пакування та маркування, надання доступу до вантажу на своїй території та передача усіх документів для експорту.

Згідно з правилами Конвенції ООН від 2008 року про договори повністю чи частково морського міжнародного перевезення «Договір перевезення» означає договір, згідно з яким перевізник за сплату фрахта зобов`язується перевезти вантаж з одного місця в інше. Такий договір передбачає перевезення іншими видами транспорту в доповнення до морського перевезення.

З огляду на викладене, оскільки здійснення доставки товару від місця отримання вантажу Стамбула до порту завантаження Мардаса та зазначення про це в коносаменті, не суперечить міжнародним нормам та чинним нормам законодавства України, жодних підстав вважати, що транспортні витрати не підтверджуються належними документами (об`єктивними та документальними даними) та суперечать Конвенції ООН від 2008 року, немає.

Згідно з матеріалами справи ТОВ «Аватас» на підтвердження належної оплати за Контрактом надало платіжні доручення № 454 від 01.07.2020 на суму 5000,00 EURO, № 453 від 30.06.2020 в сумі 10000,00 EURO, № 448 від 16.06.2020 в сумі 10000,00 EURO, № 26 від 02.10.2020 в сумі 10000,00 EURO, № 7 від 03.08.2020 в сумі 16000,00 EURO, № 3 від 17.07.2020 в сумі 10000,00 EURO, в яких зазначено оплату за Контрактом від 03.02.2020 №03.02-01.

Зазначені документи є достатніми, належними та допустимими, що в повній мірі підтверджують оплату продукції (100 % передоплату).

Митний орган вказує, що витяг з прайс-листу підприємства KALE КILIT VE KALIP SAN.A.S від 01.09.2020 не має адреси, телефонів для зв`язку, інших даних щодо контакту. Разом з тим, він адресований певному Дилеру, отже суперечить поняттю «дійсної вартості» у розумінні положень статті 7 Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року, оскільки за цим документом не пропонується будь-якому підприємству придбати товар за вказаною у прайс-листі ціною.

Натомість чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятної світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул та якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення за наявності, що стосуються умов продажу товарів.

Прайс-лист виробника товару не має імперативного характеру та не є документом, що підтверджує митну вартість товару, і за наявності його у декларанта може прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості, а тому посилання митного органу на відсутність в прайс-листі адреси, телефонів для зв`язку, інших даних щодо контакту як на підставу для неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), є безпідставним.

Колегія суддів наголошує на тому, що можливість коригування митної вартості пов`язана саме із неможливістю підтвердження числового значення митної вартості за певним методом та наданими декларантом документами. Формальне встановлення недоліків, неточностей певних документів чи характеристик товару, які по своїй суті не впливають на правильність числового значення митної вартості, не може бути підставою для її коригування та відмови у застосування обраного декларантом методу її визначення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, відповідачем в оскаржуваному рішенні не конкретизовано жодним чином яка складова або які складові митної вартості не підтверджені позивачем, що свідчить про формальний підхід відповідача до аналізу наданих позивачем документів для підтвердження митної вартості товару та свідчить про протиправний характер прийнятого відповідачем рішення.

Окрім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Коригування митної вартості товару виключно на підставі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) Державної митної служби та прийняття до уваги невизначено в рішенні товару, не відповідає нормам чинного митного законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що загальна сума за наданими позивачем платіжними дорученнями складає 61000 євро, а сума вказана у митній декларації №100050/2020/224409та в інвойсі від 30.09.2020 складає 54609,70 євро, оскільки дана обставина не була зазначена контролюючим органом у рішення про коригування митної вартості № UA100050/2020/000061/2 від 19 жовтня 2020 року, тобто не була однією з підстав для його прийняття.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотова