Справа № 221/2752/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року справа №221/2752/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Гайтан Катерини Олександрівни на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 24 червня 2021 року (повне судове рішення складено 24 червня 2021 року у м. Волноваха) у справі № 221/2752/21 (суддя в І інстанції Подоляк Я.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

В травні 2021 року представник позивача Гайтан К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 812832 (далі - Спірна постанова), за ч. 3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позов мотивовано тим, що 21.04.2021 о 13 годині 40 хвилин позивач керував транспортним засобом «ГАЗ 33104» білого кольору, д.н. знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, по автодорозі Волноваха-Валер`янівка, де був зупинений інспектором поліції, який звинуватив його у тому, що він керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, за що притягнув його до адміністративної відповідальності та виніс Спірну постанову, якою застосовано стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Представник позивача вважала, що автомобіль позивача не підлягає обов`язковому технічному контролю відповідно до норм законодавства, а саме: Закону України «Про дорожній рух», оскільки не використовується для роботи в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому і не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Також зауважила, що, як вбачається, п.31.3 ПДР України містить чотири підпункти, однак поліцейським в Спірній постанові не зазначено, який конкретно підпункт пункту 31.3 ПДР України порушив позивач.

Окрім того, на думку представника позивача, зазначена справа мала б розглядатися за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку, за адресою: м. Волноваха, пров. Енергетичний, буд. 3, де розташоване управління поліції. Проте, поліцейський положень закону не дотримався, та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Вважала, що відповідач не навів в постанові жодного доказу вини позивача.

За таких обставин представник позивача просила скасувати Спірну постанову та закрити провадження у справі.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 24 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву та додаткові пояснення. Представник позивача наголошує на тому, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Спірна постанова мотивована тим, що 21.04.2021 о 13 год. 40 хв. позивач керував транспортним засобом «ГАЗ 33104» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, за що притягнув його до адміністративної відповідальності та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 812832, за порушення п.31.3 (б) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно ПДР України п.31.3 (б) передбачає заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством:

- якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 « ГАЗ 33104» по типу є загальний вантажний-загальний бортовий-тентований, з повною масою 7800, маса без навантаження 3700, категорія С. Власником даного автомобіля є ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України»;

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.1.10 ПДР України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, вантажний автомобіль - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Періодичність технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності є різною залежно від їх вантажопідйомності, а саме: для вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації більше двох років кожні два роки, а для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку.

Відповідно до підпункту 16 пункту 2 Постанови КМ України "Про затвердження Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу" від 30.01.2012 N 137, вантажність (вантажопідйомність) транспортного засобу - різниця між максимальною масою транспортного засобу (повною масою транспортного засобу) та спорядженою масою транспортного засобу, яка дорівнює масі вантажу, який можна завантажити та перевозити на транспортному засобі.

З вище зазначеної копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15) вбачається, що повна маса автомобілю, яким позивач керував в момент зупинки поліцейським, складає 7800, а маса без навантаження - 3700, отже, вантажопідйомність складає 7800 - 3700 = 4100, тобто, більше 3,5 тон, а тому такий автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю щороку, незалежно від мети його фактичного використання, тому доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими.

Посилання представника позивача на висновки суду, викладені в постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 678/483/17, від 08.07.2020 у справі № 731/186/17 не є релевантними, оскільки обставини у наведених справах стосувались використання службового автомобіля, який не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, а у даній справі визначальною обставиною для проходження технічного контролю є вантажопідйомність транспортного засобу, не залежно від мети його фактичного використання.

Оскільки, позивач не надав поліцейському відповідного протоколу перевірки технічного стану автомобіля «ГАЗ 33104», державний номерний знак НОМЕР_1 , помилково вважаючи що його автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю, то місцевий суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив п. 31.3 (б) ПДР України, за що встановлена відповідальність ч.3 ст.121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов).

Доводи представника позивача, що поліцейським в Спірній постанові не зазначено який конкретно підпункт пункту 31.3 ПДР України порушив позивач, є не доречними, оскільки в постанові чітко зазначено пункт правил дорожнього руху, який було порушено позивачем - 31.3 б, який забороняє експлуатацію транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Щодо не долучення до матеріалів справи відеозйомки фіксації подій.

Слід зазначити, що її відсутність не спростовує керування позивачем транспортним засобом «ГАЗ 33104» білого кольору, д.н. знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, без проходження обов`язкового технічного контролю, що не заперечував і представник позивача у судовому засіданні в суді першої інстанції, проте помилково вважав про відсутність такого обов`язку, посилаючись на мету використання.

При цьому позивач отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, при розгляді справи надавав поліцейському для складення цієї постанови документи водія. Також будь-яких письмових заперечень, пояснень чи клопотань до постанови не заявляв. Взагалі, позов чи письмові пояснення по суті спору в суді першої інстанції не містили доводів щодо некерування ним транспортним засобом, підставами позову слугували доводи щодо відсутності обов`язку проходити обов`язковий технічний контроль.

Згідно ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В оскаржуваній постанові також наявний підпис позивача про роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП, тому стверджувані апелянтом порушення прав ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема за ч.3 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, якщо у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, що кореспондується з вимогами ч.2,3 ст. 258 КУпАП якими визначено випадки, коли адміністративне стягнення накладається і стягується уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення.

Відповідач є належною посадовою особою, яка мала право розглядати справи про адміністративні правопорушення; він діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, перебачений законом, тому суд критично відноситься до доводів позивача про те що справа мала бути розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Будь-яких порушень, які б суттєво вплинули на вирішення питання про оцінку обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, судами не встановлено.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень.

Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Підсумовуючи, суд дійшов переконання, що оскаржувана позивачем постанова повністю відповідає вимогам КУпАП, ухвалена компетентною особою на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачений законодавством, ґрунтується на доказах, які є допустимими і достатніми, за наявності законних підстав, якими не надання документу про проходження обов`язкового технічного контролю, застосовано адміністративне стягнення в межах санкції частини статті КУпАП.

Відтак, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутність належних доказів, на спростування цього факту, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

При прийнятті такого рішення, судами також враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії», де зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Гайтан Катерини Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 24 червня 2021 року - залишити без змін.

Повне судове рішення - 31 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук