Справа № 335/5692/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 серпня 2021 року Справа № 335/5692/20 ЗП/280/33/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр.. Соборний, 158-Б, ) про стягнення індексації грошового зобов`язання та виплату трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 13.05.2021 надійшла адміністративна справа №335/5962/20 за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 16.03.2012 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 по справі №2а-8927/11 у загальній сумі 62444,53 грн.; стягнути з відповідача нараховані інфляційні витрати та три проценти річних за період з 30.05.2013 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі №2а-12461/11 у загальній сумі 26234,56 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 справу №335/5962/20 передано на розгляд судді Артоуз О.О.

Ухвалою суду від 28.05.2021 прийнято до свого провадження справу №335/5962/20 (провадження ЗП/280/33/21), вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому порядку).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та був батьком позивача ОСОБА_1 . Після його смерті спадкоємицею є його дочка ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим Корицьким Є.Д. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 14.06.2019 за № 550 (спадкова справа № 9/2018).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 по справі № 2-а-8927/11 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - задоволено та зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період часу з 08.10.2010 по 29.04.2011 з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012 по справі № 2а-8927/11 апеляційну скаргу УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 по справі № 2а-8927/11 здійснено заміну сторони правонаступником.

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 по справі № 2-а-8927/11 відповідачем було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 32 976,17 грн., що підтверджується копіями протоколів.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі № 2-а-12461/11 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - задоволено та зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду заподіяну його здоров`ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.04.2011 по 22.07.2011.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 по справі № 2-а-12461/11 апеляційну скаргу УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 року без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2019 по справі № 2-а-12461/11 здійснено заміну сторони правонаступником.

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі № 2-а-12461/11 відповідачем було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 13 983,52 гри., що підтверджується копією протоколу від 11.12.2013.

Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, відповідно до положеньст. 625 ЦК України ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 16 березня 2012 року по 31 травня 2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2011 року, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 62444,53 грн., та за період з 30 травня 2013 року по 31 травня 2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2012 року, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 26234,56 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року по справі №335/5692/20 з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року про виправлення арифметичної помилки позов задоволено: стягнуто з ГУ ПФ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 54318,53 грн. та 3% річних у розмірі 8126 грн., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з невиконанням постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2011 року у справі № 2-а-8927/11 за період з 16 березня 2012 року по 31 травня 2020 року, а всього62444,53 грн.; стягнуто з ГУ ПФ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 23294,56 грн. та 3% річних у розмірі 2949 грн., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з невиконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2012 року у справі № 2-а-12461/11 за період з 30 травня 2013 року по 31 травня 2020 року, а всього 26243,56 грн.; Стягнуто з ГУ ПФ України вЗапорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 886,79 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ГУ ПФ України подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року та ухвалити нове рішенням яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.04.2021апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року скасовано, провадження у цій справі закрито, роз`яснено позивачу , що її позов належить розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 13.05.2021 передано до Запорізького окружного адміністративного суду адміністративну справу №335/5962/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 16.03.2012 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 по справі №2а-8927/11 у загальній сумі 62444,53 грн.; стягнути з відповідача нараховані інфляційні витрати та три проценти річних за період з 30.05.2013 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі №2а-12461/11 у загальній сумі 26234,56 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Разом з тим, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII ) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Тобто, Пенсійний фонд України, як суб`єкт владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та такими, що виникли з приводу соціальних гарантій.

За змістом частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України , яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2018 по справі № 2а-11853/10/1570, вбачається, що за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Отже, ГУПФ України в Запорізькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України , тому положення статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції - відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, суд звертає увагу позивача, що частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд зауважує, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр.. Соборний, 158-Б, ) про стягнення індексації грошового зобов`язання та виплату трьох процентів річних, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Артоуз