Справа № 260/744/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/744/21 пров. № А/857/10582/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 260/744/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 , в день виключення зі списків частини (17.11.2020) компенсацію за не отримане речове майно та сум індексації грошового забезпечення;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 17.11.2020 року по 29.01.2021 року у сумі 48626,03 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що наказом начальника 94 прикордонного загону (Чопський прикордонний загін) від 17 листопада 2020 року № 597-ОС позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону з 17 листопада 2020 року. Однак, повний розрахунок при звільненні у цей день відповідач з позивачем не провів.

У той же час, відповідач 30 грудня 2020 року виплатив позивачу компенсацію за не отримане речове майно при звільненні та 29 січня 2021 року індексацію грошового забезпечення. У зв`язку з цим позивач, зазначає, що набув право на стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку, тобто з 17 листопада 2020 року по 29 січня 2021 року.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на своєчасний розрахунок при звільненні з військової служби, а тому звернувся з даним позовом до суду

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що розрахунок із позивачем проведено вчасно, з врахуванням бюджетних асигнувань для цих цілей, тому відповідач не допустив протиправної бездіяльності наслідком якої могло би бути застосування до відповідача будь якої відповідальності.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (17.11.2020 року) грошової компенсації за не отримане речове майно та індексації грошового забезпечення

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17 листопада 2020 року по 29 січня 2021 року у сумі 1285,96.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його, в частині суми стягнення середнього заробітку, оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, та суперечить судовій практиці з розгляду справ даної категорії, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь з відповідача 48626,03 грн.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки, на думку позивача, розмір такої компенсації має становити 48626,03 грн.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду є розмір компенсації, яка належить позивачу у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17 листопада 2020 року № 597-ОС "Про особовий склад" позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Відповідно до вказаного наказу, остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 17 листопада 2020 року.

30 грудня 2020 року відповідач перерахував позивачу компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 44955,18 грн. що підтверджується випискою із банківського рахунку позивача та реєстром перерахувань на особисті вклади за грудень 2020 року.

Крім того, 29 січня 2021 року відповідач перерахував позивачу заборгованість із індексації грошового забезпечення у розмірі 44347,89грн., що підтверджується випискою із банківського рахунку позивача, реєстром перерахувань на особисті вклади за січень 2021 року.

Приймаючи рішення у цій справі в частині позовних вимог, що стосуються розміру компенсації, яка належить позивачу, у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні, суд першої інстанції виходив з п. 94.5. постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц "для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя".

На підставі зазначеної правової позиції Верховного Суду та проведених розрахунків, суд першої інстанції прийшов до переконання в тому, що позивачу належить 1285,96 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунком при звільненні.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 4 ст. 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Отже, за наявності висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах норми права необхідно застосовувати з врахуванням таких висновків.

При необхідності застосування норм права інакше, ніж це викладено в рішенні Великої Палати суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду справи приймає рішення про відступлення від попереднього висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

З приводу застосування ст. 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду виклала висновки у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) і від вказаних висновків не відступала. Тому застосування будь яких інших висновків Верховного Суду до вказаних правовідносин не допускається.

Однак, вказані постанови містять загальні критерії визначення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та не містять жодної універсальної формули для проведення такого розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 356 КАС України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.

30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 480/3105/19, у якій, застосовуючи критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням висновків Великої Палати у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) провів такі розрахунки, для встановлення остаточного розміру відшкодування:

72. У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 303772,85 гривень, з яких: грошове забезпечення 246115,38 гривень (81,02%) та компенсація за неотримане речове майно 57657,47 гривень (18,98%).

73. Обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 59255,90 гривень.

74. Судова палата, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 11246,77 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (18,98% від 59255,90)

Отже, на переконання апеляційного суду, розрахунок середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування необхідно проводити, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Таким чином, апеляційний суд, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при розгляді справи неправильно застосував норми матеріального права, якими регулюється порядок визначення розміру компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 308 КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить із наступних міркувань.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

Апеляційний суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 29 січня 2021 року.

Отже, 29 січня 2021 року є днем, коли позивач дізнався, що остаточний розрахунок при звільненні з ним проведено, та днем, коли у позивача виникли підстави для звернення до суду із цим позовом.

Тобто, першим днем місячного строку для звернення до суду із цим позовом є 30 січня 2021 року.

Із вказаним позовом позивач звернувся до суду 3 березня 2021 року, надіславши позовну заяву поштою, із номером відправлення 415.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку, що визначається місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Отже, останнім днем строку звернення до суду із цим позовом є 28 лютого 2021 року.

Наведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, з відповідними позовними вимогами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 380/5093/20 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цієї справи.

За такого правового врегулювання, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що апеляційним судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду, частково задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в справі № 260/744/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар

Помічник заступника голови суду