Справа № 400/3239/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2021 р. № 400/3239/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- зобов`язання Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 54 065, 92 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва (колишній військкомат) на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів з 17.08.2015 року по 11.05.2021 року. При виключенні зі списків особового складу позивача не розраховано за всіма видами забезпечення, а саме, не було видано грошову компенсацію замість належного позивачу до видачі речового майна за весь період служби. Позивач звертався до командування про надання йомудовідки для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 листом № 7/5742 від 11.09.2020 року повідомив позивача про те, що військовослужбовці, які проходять службу у райвійськкоматах на контрактах до закінчення особливого періоду не забезпечуються речовим майном відповідно до норми № 4, оскільки військова служба у райвіськкоматах, не вважається службою в органах військового управління Збройних Сил України, тому примітка до норми № 4 на позивача не розповсюджується. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.05.2021 року справа №400/3239/21 була розподілена судді Миколаївського окружного адміністративного суду Фульзі А.П.

Ухвалою від 19.05.2021 року суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

27.05.2021 року за вх. №11370 через канцелярію суду від позивача до суду надійшов уточнений адміністративний позов із зазначенням офіційної електронної адреси та коду ЄДРПОУ відповідача - Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою суду від 31.05.2020 року відкрито провадження у справі №400/3239/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Наказом від 12.05.2021 року №73-б ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 01.06.2021 року № 107/02-10 про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/3239/21 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 року, справу № 400/3239/21 передано на розгляд судді Лебедєвій Г.В.

Ухвалою від 07.06.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд прийняв до свого провадження адміністративну справу № 400/3239/21 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії, продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 07 липня 2021 року.

29.06.2021 року за вх. № 14516 до Миколаївського окружного адміністративного суду від Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що згідно наказу Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту», відповідно до норми 4 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за цією нормою не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України. Згідно структури Збройних Сил України, обласні (районні) військові комісаріати (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) не є органами військового управління Збройних Сил України. Зазначив, що ОСОБА_3 проходив військову службу на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Миколаєва. Вказав, що на нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до норми №4 визначеної наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» мають право військовослужбовці, які проходять службу в органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України, юрисдикція яких поширюється на всі Збройні Сили України та командування видів Збройних Сил України, а військові комісаріати (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) є місцевими органами військового управління.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 07.07.2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва (колишній військкомат) за контрактом на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів з 17.08.2015 року по 11.05.2021 року.

Під час перебування на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів у Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва, позивач подав рапорт на ім`я військового комісара Миколаївського ОВК щодо виплати йому вартості недоотриманого за час проходження військової служби речового майна.

Листом від 11.09.2020 року № 7/5742 Миколаївського ОВК на вказане звернення ОСОБА_1 повідомив позивача, зокрема про те, що згідно абзацу 10 пункту 4 Розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232, речови майном мають право забезпечуватись військовослужбовці, що проходять службу в апараті Міністрерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України. Згідно структури Збройних Сил України, обласні (районні) військові комісаріати (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) не є органами військового управління Збройних Сил України. Вказаним листом повідомлено позивача про про відсутність правових підстав для нарахування компенсації вартості за неотримане речове майно та складання відповідної довідки.

Наказом військового комісара Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 26.04.2021 року №44 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом "й" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду) та виключено з усіх видів забезпечення з 11.05.2021 року.

Компенсацію суми вартості недоотриманого позивачем речового майна відповідачем ОСОБА_1 не виплачено.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає на наступне.

Частиною 5 статті 17 Конституції України регламентовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі Закон України № 2011-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положеннями ст. 2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 4 даної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Пунктом 2 наведеної постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 встановлено Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ та Міністерству інфраструктури привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою.

Пунктом 1 Порядку - № 178 визначено, що цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (п. 3 Порядку № 178).

Згідно пункту 4 наведеного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 7 Порядку № 178 встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

На виконання пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України Міністерством оборони України наказом від 29.04.2016 року № 232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України" затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (у редакції, чинній на момент винекнення спірних правовідносин), визначено, що військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за цією нормою не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Збройні Сили України мають таку загальну структуру:

- Генеральний штаб Збройних Сил України;

- Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;

- види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

- окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;

- окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;

- органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (військкомат) є органом військового управління.

Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 02 вересня 2020 року №Д-321/7/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2020 році», Миколаївський обласний військовий комісаріат переформовано у Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з тими ж завданнями та функціями.

Згідно наказу Міністерства оборони України № 270 від 20.05.2016 року «Про затвердження переліків органів військового управління, в яких передбачено посади державної служби», районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (районні військові комісаріати) є органами військового управління, які входять до складу Збройних Сил України, і юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів у містах, міст обласного значення.

Таким чином, Центральний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки входить до органів військового управління, а тому позивач має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу у Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва (колишній військкомат) та його виключено зі списків особового складу 11.05.2021 року. При цьому, грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідач не виплатив.

Отже, станом на день виключення зі списків особового складу Центрального районного територіального центрі комплектування та соціальної підтримки, з позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі та не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі «Yvonne van Duyn v. Home Office» (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно- правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

З огляду на викладене, невиплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною, а вимога про зобов`язання Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно підлягає задоволенню.

Водночас, щодо конкретного розміру такої компенсації, суд зазначає наступне.

Обов`язок щодо обрахунку розміру компенсації покладається на відповідача та у спірних правовідносинах останній підлягає зобов`язанню здійснити такий обрахунок, та виплату позивачу нарахованої компенсації згідно Закону № 2011, Порядку № 178.

Крім того, заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно саме у сумі 54 065, 92 грн., ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував здійснений розрахунок вказаної суми компенсації.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позивач навів законні й обґрунтовані підстави для виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 08299180) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.08.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва