Справа № 161/8924/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/8924/21 пров. № А/857/14847/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Глушко І.В., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Пославський Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2021 року (рішення ухвалене у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Рудської С.М., повне судове рішення складено 25.06.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про скасування постанови серії ЕАН № 4109132 від 23.04.2021 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він керуючи транспортним засобом AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, в зоні дії знаку «5.45», перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 30 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС 0632 Бодікамера ам-00110, чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР України. Однак, із інкримінованим правопорушенням він не погоджується, а оскаржувану постанову вважає незаконною. Вказує, що 23.04.2021 він рухався на автомобілі AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д М-06 сполученням Київ-Чоп був інтенсивний, у зв`язку із чим автомобілі рухались по двох смугах руху. Рухаючись в лівій смузі руху зі швидкістю 50-60 км/год, він помітив як на зустріч йому по узбіччю рухається працівник поліції, який тримав в руці прилад, одночасно вказуючи жестами на необхідності зупинитись. Підійшовши до транспортного засобу, інспектор поліції, без пояснень висловив вимогу про надання посвідчення водія, технічного паспорту на автомобіль. Декілька хвилин інспектор поліції ознайомлювався із вказаними документами після чого пояснив, що він перевищив швидкість руху у населеному пункті. Надалі, поліцейський пішов до свого службового автомобіля, а через 15-20 хв повернувшись виніс оскаржувану постанову. Разом з тим, в оскаржуваній постанові не надано жодних доказів щодо способу використання, скріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Просив позов задоволити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4109132 від 23 квітня 2021 року. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП закрито.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2021 року інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Житомирській області ДПП НП України сержантом поліції Ладошком Г.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАН № 4109132, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 23.04.2021 року о 12 год. 21 хв., в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год в зоні дії дорожнього знаку «5.45», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, тим самим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України (а.с. 8).

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак установлюється на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Згідно частини 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначив позивач, відеофіксація руху його автомобіля за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000632) не може бути допустимим доказом у справі, оскільки прилад під час його використання знаходився у руці поліцейського.

Як вбачається із долученого відповідачем до матеріалів справи відеозапису, помітно істотну вібрацію приладу TruCam, що може свідчити про проведення фіксації швидкості автомобіля за допомогою приладу Trucam LTI20/20 з руки (рук).

Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що об`єктивно ставить під сумнів достовірність зафіксованої швидкості руху автомобіля, яким керував позивач.

Апеляційний суд звертає увагу, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 № 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

Відтак, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному ЗУ «Про Національну поліцію» (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

Основний доказ, за допомогою якого визначалася швидкість руху ОСОБА_1 , 23.04.2021 року о 12 год. 21 хв., в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, під час керування ним транспортним засобом AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 , не є допустимим, достовірним та достатнім доказом, а тому вказаний доказ не може бути прийнятий судом до уваги.

Інших доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідачів суду не надано.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 15.04.2020 року у справі № 524/3644/17, - ненадання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є порушенням прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 року по справі № 524/9827/16-а.

Апеляційний суд звертає увагу, що жодних доказів того, що при розгляді справи відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Житомирській області ДПП НП України сержантом поліції Ладошком Г.М. було дотримано процедуру розгляду справи, визначену Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема роз`яснено процесуальні права позивачу ОСОБА_1 , стороною відповідача суду надано не було.

Відтак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи позивача про істотне порушення його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що, в свою чергу, нівелює висновки за результатами такого розгляду та є підставою для скасування оспорюваної постанови.

В справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2021 року у справі №161/8924/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 01.09.2021