Справа № 560/9874/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9874/21
УХВАЛА

іменем України

31 серпня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Божук Д.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

1. Визнати причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав поважними та поновити строк.

2. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

3. Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хмельницької міської ради щодо ненарахування та невиплати мені разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

4. Зобов`язати Управління соціального захисту населения виконавчого комітету Хмельницької міської ради нарахувати та виплатити мені недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху. Вказано, що недоліки можуть бути усунені позивачем шляхом надання до суду надання до суду письмової заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду, якщо такі є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.

Судом було встановлено, що спірні правовідносини стосуються правомірності розміру виплаченої допомоги до п`ятого травня у 2020 році (яка отримана позивачем 10.04.2020), а позивач звернувся до суду лише 10.08.2021, тому позов подано з пропущенням шестимісячного строку звернення, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

На виконання ухвали суду позивачем надіслано заяву про поновлення строку звернення до суду від 27.08.2021.

В обґрунтування заяви позивач звертає увагу суду на те, що з моменту встановлення групи інвалідності 11.02.2015, спричиненої захворюванням, та по теперішній час постійно потребує та знаходиться на безперервному амбулаторному лікуванні, періодично - на стаціонарному, з метою реабілітації. Також вказує про впроваджений карантин.

Досліджуючи поважність вказаних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, суд зазначає наступне.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2019 року по справі №140/721/19 та від 24 лютого 2021 року по справі № 540/2097/18.

Зазначаючи про те, що встановлена інвалідність ускладнює процес захисту законних інтересів, позивач не вказав, яким саме чином факт встановлення йому інвалідності вплинув на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Позивач надав виписку з медичної картки від 20.08.2021, в якому вказано лікувальні рекомендації: потребує постійного амбулаторного лікування.

В ухвалі суду від 12.08.2021 встановлено, що у позовній заяві позивач вказує, що з січня 2021 року по теперішній час перебуває на лікуванні, а саме:

1. 27.01.2021 року був травмований. Травмокарта від 27.01.2021 року № 53;

2. з 06.03.2021 року амбулаторно, з 16.03.2021 року по 25.03.2021 року стаціонарно у зв`язку з коронавірусною хворобою СОVID-19; виписний епікриз від 25.03.2021 № 586;

3. з 07.04.2021 року по 16.04.2021 року стаціонарно; виписний епікриз від 16.04.2021 №722.

Також позивачем надано записи про звернення до медичної установи 16.07.2021, 01.08.2021 та 03.08.2021.

Однак такі підстави є такими, що не перешкоджали позивачу звернутись до суду до 30 березня 2021 року, оскільки на лікуванні (як амбулаторному, так і стаціонарному) позивач не перебував безперервно.

Перебування позивача на лікуванні у цей період не впливає на переривання установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про розмір виплаченої 10.04.2020 щорічної разової грошової допомоги та на можливість звернення до суду у разі, якщо позивач вважав його право порушеним, у будь-який інший час, за виключенням вказаних періодів лікування.

Крім того, лікування та звернення до медичної установи у квітні 2021 року та у липні-серпні 2021 року проходило вже після спливу шестимісячного строку на звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, усі вказані позивачем часові проміжки звернення до медичної установи та перебування на лікуванні охоплюють тривалість у 1 місяць та 3 дні, однак до суду позивач звернувся із пропуском строку в 4 місяці та 10 днів.

Таким чином, перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні за вказані періоди не свідчить про поважність причин звернення до суду з даним позовом у серпні 2021 року, в той час як допомога до 5 травня за 2020 рік була виплачена позивачу ще 10 квітня 2020 року.

Позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеєр проти Бельгії).

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України") також вказав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Також суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі №540/2097/18 виклав правову позицію, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Щодо запровадженого карантину, суд звертає увагу на те, що пунктом 3 Прикінцевих положень КАС України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, підставою для поновлення строку у зв`язку з дією карантину є неможливість звернення до суду саме у зв`язку із карантинними обмеженнями. Натомість, сама по собі дія карантину не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивач не надав жодних доказів щодо перешкод, які пов`язані із запровадженням карантину і які б йому не давали можливість оскаржити дії відповідача у встановлений законом строк. Не вказав й обмежень, зокрема, звернення до суду засобами електронного зв`язку чи засобами поштового зв`язку (поштові відділення не припиняли роботу). Тому посилання на дію карантину є необґрунтованими.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду щодо карантинних обмежень мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.

Отже, зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними.

Таким чином, зміст доводів позивача не свідчить про те, що він не мав об`єктивної можливості звернутися до суду за захистом своїх прав у строк, встановлений КАС України. Вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду визнаються неповажними, а тому заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 27.08.2021.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддяД.А. Божук