Справа № 120/8246/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 серпня 2021 р. Справа № 120/8246/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 01.03.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду її роботи в районі Крайньої Півночі за період з 21.08.1982 по 07.04.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та проведення перерахунку пенсії, із зарахуванням пільгового періоду роботи. Однак, отримала відмову у формі листа №2022-1876/С-02/8-0200/21 від 12.03.2021, якою відмовлено в зарахуванні зазначеного періоду в пільговому обчисленні та проведенні перерахунку пенсії.

Вважаючи отриману відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 28.07.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

17.08.2021 позивачем через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 21.08.1982 по 07.04.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 21.08.1982 по 07.04.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої пенсії, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої пенсії.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначає, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Водночас, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, письмового трудового договору, довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. При цьому, пільгове обчислення стажу роботи проводиться на підставі документів (трудової книжки, копії трудового договору, довідок та інших документів), які підтверджують право на ті пільги, які були встановлені для працюючих в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до цих районів.

Вказує, що оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні трудові договори про роботу в районах та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувати позивачу період роботи з 21.08.1982 по 07.04.1991 в пільговому обчисленні відсутні законні підстави.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що в період спірних правовідносин позивач мала дівоче прізвище " ОСОБА_1 " яке значиться у доданій до позовної заяви трудовій книжці. В подальшому, після одруження позивач змінила прізвище " ОСОБА_1 " на прізвище свого чоловіка " ОСОБА_1 ", в підтвердження чого до матеріалів справи додано свідоцтво про укладання шлюбу № НОМЕР_1 (зворотній бік а.с. 16). Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу, позивач одружилась вдруге та взяла прізвище чоловіка " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

Також судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

01.03.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила здійснити перерахунок стажу роботи за період її роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 21.08.1982 по 07.04.1991 у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Листом відповідача від 12.03.2021 № 2022-1876/С-02/8-0200/21 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії із зарахуванням періоду роботи з 21.08.1982 по 07.04.1991 у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 5 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами.

Цим же пунктом передбачено тимчасово, до ухвалення відповідного закону, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01 січня 1991 року.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, встановлено указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі", від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а також Інструкцією про порядок надання пільг, затв. постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР N 148 від 10 лютого 1960 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Підпунктом "д" пункту 5 зазначеного Указу передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 № 1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Саме таке правозастосування відповідних норм висловлено в постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі N 338/1079/14-а, від 02 грудня 2015 року у справі № 338/357/15-а та Верховного Суд від 07 червня 2018 року у справі N 173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі N 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справа N 554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі N 263/13671/16-а, від 30 липня 2019 року у справі N 287/15/17-а, від 15 листопада 2019 року № 348/2141/16-а.

Так, згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Таким чином, законодавство визначає, що основним та достатнім документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, зокрема, неврахування періоду її роботи з 21.08.1982 по 07.04.1991 технічкою в Норильському ГК ВЛКСМ Красноярського краю, що прирівняються до районів Крайньої Півночі, з підстав непідтвердження факту укладення строкового трудового договору в даний період її роботи.

Суд встановив, що відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 від 21.12.1967, б/н, у ній містяться записи про те, що позивач з 21.08.1982 по 07.04.1991 працювала технічкою в Норильському ГК ВЛКСМ Красноярського краю та звільнена за власним бажанням (записи № 10 та № 11).

Трудова книжка позивача містить також інші записи про трудову діяльність позивача, втім такі періоди не є спірними у даній справі.

Окрім того, в матеріалах справи містяться ряд довідок, які додатково підтверджують факт трудової діяльності позивача на зазначеному в трудовій книжці підприємстві, розташованого в районі що прирівняються до районів Крайньої Півночі, а саме: профсоюзний білет №03426139 від 11.05.1984, ощадкнижкою №7449 (Норильск) рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 9-10).

При цьому суд враховує, що м. Норильск Красноярського краю, де працювала позивач у спірний період, відповідно до постанови постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029 відноситься до районів Крайньої Півночі.

Відтак, є достеменно встановлений той факт, що у відповідні періоди позивач працювала у районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Попри це, відповідачем відмовлено у пільговому обчисленні стажу роботи позивача та проведенні перерахунку її пенсії з врахуванням пільгового періоду із підстав відсутності підтвердження укладання строкових договорів за спірний період роботи.

Суд вкотре зазначає, що такі дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботу в районі Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців з підстав ненадання строкового трудового договору, є протиправним, оскільки з огляду на приписи п. 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, згідно яких пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Відтак, наявність письмового договору не є виключною і єдиною підставою для встановлення підстав пільгового обчислення страхового стажу, адже норма п. 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV надає особі можливість альтернативно надати передбачені у ній документи.

Поряд із цим, надаючи оцінку позовним вимогам в частині періоду трудової діяльності позивача в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, суд враховує, що Законом України «Про пенсійне забезпечення» і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено пільг при обчисленні такого періоду.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду від 07.08.1996 р. № 10-3).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у вищевказаній постанові від 19 вересня 2019 року (справа №348/2208/16-а, провадження №К/9901/32412/18).

Суд встановив, що факт роботи позивача в районі Крайньої Півночі у періоди з 21.08.1982 по 07.04.1991 підтверджується як записами в трудовій книжці позивача, так і іншими документами, наявними в матеріалах справи, а тому спірний період підлягає зарахуванню до стажу роботи в кратному обчислені.

Враховуючи встановлені обставини справи та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у зарахуванні періоду роботи позивача з 21.08.1982 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи, як один рік шість місяців стажу та наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 21.08.1982 по 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням вищезазначеного пільгового періоду.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи те, що заявлені позивачем позовні вимоги фактично є похідними від вимоги, яка в даному випадку підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 21.08.1982 по 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 21.08.1982 по 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, )

Повний текст рішення суду складено 30.08.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна