Справа № 380/1978/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1978/21 пров. № А/857/10329/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Макарик В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року (головуючий суддя Кравців О.Р., м.Львів) у справі № 380/1978/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 26.12.2017 по день фактичної виплати заборгованості компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тобто по 16.11.2020, із розрахунку 408,42 грн. в день; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 26.12.2017 по день фактичної виплати заборгованості компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а саме по 16.11.2020 з розрахунку 408,42 грн. в день із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Позов обґрунтовує тим, що позивачу при звільненні не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Вказану протиправну бездіяльність відповідача встановлено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №200/5493/20-а, яке набрало законної сили. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 16.11.2020. З огляду на викладене позивач вважає, що за весь час затримки відповідного розрахунку, він має право на виплату середнього грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3538 (три тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 11 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки 117 КЗпП визначає відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку при звільненні у вигляді компенсації середнього заробітку за весь час затримки виплат. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Разом з тим, оскаржив рішення суду і відповідач. В своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивач не виконував обов`язків пов`язаних з проходженням служби з 26 грудня 2017 року у Краматорському прикордонному загоні. Вказує, що нарахування та виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок не пов`язана з виконанням обов`язків під час проходження служби. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.11.2017 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно з Витягом з наказу начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №461-ос від 26.12.2017 «По особовому складу» капітана ОСОБА_1 , начальник відділу прикордонної служби «Мар`їнка» ІІ категорії (місце дислокації н.п. Гостре) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка», звільнено наказом від 23.11.2017 №419-ос, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №200/5493/20-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (вч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (вч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 26 грудня 2017 року.

Вказане рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося.

Згідно з випискою за картковим рахунком позивача 16.11.2020 позивачу перераховано відповідачем 3551,34 грн. (як заробітна плата).

22.01.2021 позивач звернувся з листом до відповідача із заявою про забезпечення нарахування та виплаті позивачу середнє грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

03.02.2021 листом №11/В-10/575 відповідач відмовив у задоволенні заяви, зокрема, вказав, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників, а у випадку позивача існують правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінюватися нормами Кодексу законів про працю України, оскільки позивач військовослужбовець, а не працівник. Проходження військової служби врегульовано спеціальним законодавством, чинність Кодексу законів про працю на них не поширюється, норми ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю на них не поширюється.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 3538,11 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примфушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частина 4 цієї статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати зокрема заробітної плати, нарахованої громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору в даній адміністративній справі є виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, спірні відносини пов`язані з проходженням позивачем публічної служби (військової служби), а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії, застосуванню підлягають саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 року у справі №380/5093/20.

Колегія суддів вказує, що остаточний розрахунок при звільненні був проведений з ОСОБА_1 16.11.2020 , що не заперечується позивачем.

Тобто, позивач дізнався про порушення своїх прав у листопаді 2020 року, а з позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 11.02.2021.

Отже, звернувшись 11.02.2021 з даним позовом до суду, позивач пропустив місячний строк звернення до суду, який встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує на не наведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

У аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення про залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 380/1978/21 скасувати. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик