Справа № 200/5788/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 р. Справа№200/5788/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні відомостей про заробітну плату з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року на шахті «Радянська» ГКХ «Макіїввугілля», що містяться у довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, під час визначення заробітної плати для обчислення пенсії, на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії позивачу, на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року, шляхом застосування показника заробітної плати, визначеної з урахуванням відомостей про заробітну плату за період з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, що містяться у довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, починаючи з дня призначення пенсії, тобто, 16.10.2020 року, та виплатити заборгованість, яка утворилась з 16.10.2020 року, з урахуванням нового розміру пенсії у зв`язку з проведенням перерахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, рішенням від 10.11.2020 року, відповідач відмовив йому у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Позивач вказує на те, що не погодившись з вказаним рішенням звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого прийнято рішення від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а, яким його позов задоволено.

У подальшому, на виконання рішення суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а, відповідачем повторно розглянуто заяву про призначення пенсії від 06.11.2020 року та рішенням № 31 від 16.04.2021 року, позивачу призначено пенсію.

Вказує, що 21.04.2021 року, за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України, до відповідача позивачем було скеровано заяву щодо роз`яснення рішення органу пенсійного фонду про визначення розміру призначеної пенсії, відповідно до якого, зокрема, просив повідомити чи взято до уваги при здійсненні розрахунку пенсії відомості щодо заробітної плати за час роботи на шахті «Радянська» ДХК «Макіїввугілля» за період часу з 1988 по 1999 роки на підставі довідок від 09.10.2020 року № 570, № 570, виданих ВП «ВОК ЛШ імені Максима Горького».

У листі від 06.05.2021 року № 528-895/І-02/8-0531/21, відповідач повідомив, що у рішенні суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а відсутнє зобов`язання управління враховувати при призначення пенсії довідки про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571, а також зазначав про неможливість урахування вказаних довідок, оскільки останні видані на території непідконтрольній українській владі та неможливо здійснити перевірку інформації, що у них вказана.

Позивач зазначає, що відповідач діяв незаконно неврахувавши при призначенні пенсії відомості про розмір заробітної плати за період з 1988 по 1999 роки, визначеної у довідках від 09.10.2020 року № 570 та № 571, оскільки, надані ним довідки оформлені відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

Окрім іншого, звертає увагу на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати так звані «Намібійські винятки» Європейського суду з прав людини, які визначають, що документи, видані окупованою владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Також позивач зазначає, що його трудовий стаж на шахті «Радянська» набуті у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України. Усі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий пільговий стаж.

Позивач вказує, що відповідач має вживати всі необхідні заходи для сприяння внутрішньо переміщеній особі у забезпеченні реалізації її гарантованих Конституцією України прав, у тому числі на законний та справедливий розмір пенсійного забезпечення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що згідно рішення суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.11.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1. З 16.10.2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що на виконання рішення суду при призначенні пенсії позивачу до пільгового стажу роботи зараховано періоди роботи з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, відповідно зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області при призначенні пенсії довідок про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571 у рішенні суду відсутнє.

Крім того, вказує, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України від 15.04.2014 року № 1207 «Про забезпечення правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь - який акт (рішення, документ), виданий органами так/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є незаконним і не створює правових наслідків. Отже, відповідач, вказує на відсутність підстав для врахування при призначенні пенсії довідок про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5788/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення по суті.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи № 200/5788/21 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у даній справі на 20 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 200/5788/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 серпня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 03 серпня 2021 року не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 11-13).

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, , місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302 є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 16.03.2016 року № 1426-68547, згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 і перемістився та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Як видно з трудової книжки позивача НОМЕР_3 (а.с. 8-12), ОСОБА_1 , у період:

- з 15.07.1988 року прийнятий на шахту «Радянська» Радянського виробничого об`єднання по видобутку «Радянськвугілля» на посаду електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем у шахті (наказ № 895/к від 15.07.1988 року);

- з 29.10.1999 року звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 887/к від 29.10.1999 року);

- 14.11.1999 року прийнятий до Акціонерного товариства «Україна» на посаду електрослюсаря чергового (наказ 75к від 14.11.1999 року);

- 28.12.1999 року звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (наказ 87к від 28.12.1999 року);

Згідно інформації, що міститься у довідці від 09.10.2020 №790, виданої ВП «ВОК ЛШ імені Максима Горького», позивач працював повний робочий день на шахті «Радянська» ДХК «Макіїввугілля» за період з 15.07.1988 виконував підземні роботи на дільниці ШТ з повним робочим днем під землею за професією підземний електрослюсар, що передбачено Списком 1 розділу 1 підрозділу 1 постанови міністрів СРСР №10 від 26.01.1991; за період з 01.06.1991 по 29.10.1999 виконував підземні роботи на дільниці ПР-1 з повним робочим днем під землею за професією підземний прохідник, що передбачено Списком 1 розділу 1 підрозділу 1 постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року (а.с. 18).

Згідно з довідками про заробітну плату № 570, № 571 від 09.10.2020 року, виданими ВП «ВОК ЛШ імені Максима Горького», позивачу нараховувалась заробітна плата в період з липня 1988 року по грудень 1999 року, а саме, за період з липня 1988 року по грудень 1994 року, в розмірі 788,68177 грн., з січня 1995 року по грудень 1999 року, в розмірі 28369,92 грн. (а.с. 16-17).

Судом встановлено, що 06.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с. 51).

Рішенням відповідача №343 від 10.11.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 343 від 10.11.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зі змінами).

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2020 року № 10332 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року на шахті «Радянська» ДХК «Макіїввугілля», з урахуванням висновків суду (а.с. 22-28).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а набрало законної сили 06 квітня 2021 року, на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (а.с. 30-31).

На виконання рішення суду від 28.01.2021 року у справі № 200/12164/20-а, відповідачем, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 16.10.2020 року, в розмірі 1912,05 грн., що підтверджено протоколом/розпорядженням (щодо призначення/перерахунку пенсії) Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 31 від 16.04.2021 року (а.с.32-34).

21.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про роз`яснення дій органу пенсійного фонду щодо призначення пенсії, відповідно до якої просив надати відомості щодо того: яким чином здійснено розрахунок суми призначення пенсії; чи взято до уваги при здійсненні розрахунку відомостей щодо заробітної плати за час роботи на шахті Радянська ДХВ Макіїввугілля за період часу з 1988 року по 1999 року на підставі довідки № 571 від 09.10.2020 року та довідки № 570 від 09.10.2020 року, виданих ВП «ВОК ЛШ імені Максима Горького», які долучені до заяви про призначення пенсії; у разі коли відомості щодо заробітної плати, відображені в довідках від 09.10.2020 року № 570, 571не прийняті до уваги органом Пенсійного фонду України під час розрахунку розміру пенсії, зазначити відповідні причини згідно до вимог чинного законодавства України; чи вплинули б відповідні відомості щодо заробітної плати, відображені в довідках № 570, 571 від 09.10.2020 року, не збільшення розміру призначеної пенсії, у разі прийняття їх до уваги (а.с. 35).

Листом від 06.05.2021 року № 528-895/І-02/8-0531/21 Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило позивача про те, що згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року № 200/12164/20-а та ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року повторно розглянута заява від 06.11.2020 року № 10332 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з урахуванням висновків суду.

З 16.10.2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови суду та ухвали апеляційного адміністративного суду при призначенні пенсії ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи зараховано періоди роботи з 15.07.14988 року по 29.10.1999 року.

Зазначено про те, що зобов`язання відповідача щодо врахування при призначенні пенсії позивачу довідок про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571 у рішенні суду відсутнє.

Вказано, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь - який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні довідки від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Таким чином, вищезазначені довідки про заробітну плату неможливо врахувати при призначенні пенсії (а.с. 36).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо не врахування при призначенні пенсії довідок про заробітну плату № 570, № 571 від 09.10.2020 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 "Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (далі по тексту - Порядок № 383), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі по тексту - Порядок № 637) та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років б місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з нормами пункту 2 статті 114 зазначеного Закону пенсія за віком пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 50 років і за наявності стажу роботи не менше 22,6 років (у разі набуття права з 1 квітня 2019 по 31 березня 2020 року), з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, абзацом першим якої визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За змістом ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до абзацу третього частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.

З матеріалів справи слідує, що відповідач, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, не прийняв та не врахував довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, видані ВП «ВОК ЛШ імені Максима Горького» № 570, № 571 від 09.10.2020 року.

Суд зазначає, що при аналізі довідок про заробітну плату № 570, № 571 від 09.10.2020 року видно, що вони містить зазначення суми заробітку позивача, який враховується при обчисленні пенсії з розшифруванням щомісячних сум за період з липня 1988 року по грудень 1999 року, довідка містить зазначення того, що на всі виплати нараховані внески (страхові внески).

Слід зазначити, що відомості зазначені у довідках, відповідають встановленій формі на дату видачі такої довідки, а саме, додатку № 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженої постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1.

Неприйняття згаданих довідок, вмотивовано посиланням постанову Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, із зазначенням про неможливість врахування довідок від установ, діючих на непідконтрольній території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "Намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами".

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Крім цього, у рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При цьому, на думку суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02.10.2018 у справі № 569/14531/16-а.

Приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості, тому що підприємство знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснило перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищезазначених положень, суд приходить до висновку про те, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач вчиняв якісь дії для перевірки інформації зазначених у довідках про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571.

Також, суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що наявна в трудовій книжці інформація про страховий стаж позивача підтверджується довідками про заробітну плату від 09.10.2020 року № 570 та № 571, яка має братися до уваги відповідачем, проте така жодним чином не легітимізує окупаційну владу, відтак, відмова у перерахунку на цій підставі, не відповідає принципам належного урядування, оскільки порушує права позивача, апелюючи до формальних підстав.

Позивач не має жодних інших варіантів діяти, аніж отримати таку довідку для підтвердження наявного у нього права на пенсійне забезпечення, у тому розмірі, що він заробив впродовж свого трудового шляху.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Крістіан Мюллер проти Австрії» від 16.12.1974, надано позицію щодо застосування статті 1 Першого протоколу, згідно якої, обов`язок робити внесок у систему соціального забезпечення може, за певних обставин, надати право власності на активи, які використовуються для виплати пенсій.

Таким чином, право особи на пенсію є майном у розумінні Першого протоколу, якого особа може бути позбавлена лише за обґрунтованою необхідністю в інтересах суспільства.

Необхідність позбавлення позивача права власності, у тому числі на частину пенсії, повинна бути обґрунтованою не лише наявністю суспільного інтересу, а й можливістю діяти всупереч Конституції України заради задоволення такого інтересу. За відсутності підстав для порушення права особи на мирне володіння своїм майном, суд оцінює дії відповідача, як невиправдані та протиправні в частині відмови у врахуванні довідок про заробітну плату з підстав видачі їх органом, який знаходиться на непідконтрольній території.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку щодо протиправності відмови відповідачем у врахуванні відомостей про заробітну плату з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року на шахті «Радянська» ГКХ «Макіїввугілля», що містяться в довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, під час визначення заробітної плати позивача для обчислення пенсії, на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року, тому, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року шляхом застосування показника заробітної плати, визначеної із врахуванням відомостей про заробітну плату за період з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, що містяться в довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, починаючи з дня призначення пенсії, тобто 16.10.2020 року, та виплатити заборгованість, яка утворилась з 16.10.2020 року з урахуванням нового розміру пенсії у зв`язку з проведенням перерахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Суд звертає увагу на те, що вимога про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість у зв`язку з проведенням перерахунку є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки відповідний перерахунок, на підставі даного рішення лише буде проведений відповідач, у випадку, якщо дане рішення набере законної сили.

До того ж проведення відповідачем відповідного перерахунку автоматично тягне за собою виплату перерахованих сум за відповідний період.

З огляду на викладене суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року, шляхом застосування показника заробітної плати, визначеної із врахуванням відомостей про заробітну плату, за період з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, що містяться у довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, починаючи з дня призначення пенсії, тобто, з 16.10.2020 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні відомостей про заробітну плату з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року на шахті «Радянська» ГКХ «Макіїввугілля», що містяться в довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, під час визначення заробітної плати для обчислення пенсії на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії позивачу на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року шляхом застосування показника заробітної плати, визначеної із врахуванням відомостей про заробітну плату за період з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, що містяться в довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, починаючи з дня призначення пенсії, тобто 16.10.2020 року, та виплатити заборгованість, яка утворилась з 16.10.2020 року з урахуванням нового розміру пенсії у зв`язку з проведенням перерахунку.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 "Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо відмови у врахуванні відомостей про заробітну плату, за період роботи з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, на шахті «Радянська» ГКХ «Макіїввугілля», що містяться в довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, під час визначення заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 , на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302) здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на підставі заяви № 10332 від 06.11.2020 року, шляхом застосування показника заробітної плати, визначеної із врахуванням відомостей про заробітну плату за період з 15.07.1988 року по 29.10.1999 року, що містяться у довідках від 09.10.2020 року № 571 та № 570, починаючи з дня призначення пенсії, тобто, з 16.10.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул.. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302).

Повне судове рішення складене 19 серпня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч