Справа № 160/9739/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Справа № 160/9739/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2021р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства розвитку громад та територій України та просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача під час перевірки та розгляду звернення позивача від 14.11.2020р., яка полягає в:

- невиконанні законного зобов`язання згідно ст.19 Закону України "Про звернення громадян" - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження моїх законних прав згідно ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" - бути присутнім під час розгляду скарги позивача та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- непроведенні об`єктивної та всебічної перевірки звернення від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.19 Закону України "Про звернення громадян";

- наданні необґрунтованої відповіді №8/11/8174-20 від 09.12.2020 на звернення позивача від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.40 Конституції України.

2) зобов`язати відповідача провести перевірку та розгляд звернення позивача від 14.11.2020 року відповідно до вимог Конституції України та Законодавства України;

3) у випадку наявності правових підстав прийняти рішення щодо судових витрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що для оскарження дій та протиправної бездіяльності керівництва Пустомитівської районної державної адміністрації та Львівської обласної державної адміністрації в сфері поводження з відходами, 14.11.2020р. він звернувся до Прем`єр-Міністра України зі скаргою, у якій вказав на те, що керівництво Пустомитівської районної державної адміністрації не вживає належних заходів щодо ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, про які позивачем було повідомлено раніше, а також умисно та свідомо приховує публічну інформацію шляхом надання неповних відомостей на його інформаційні запити, при цьому, Львівська обласна державна адміністрація приховує публічну інформацію та покриває протиправну бездіяльність Пустомитівської районної державної адміністрації. На наведену скаргу позивач отримав відповідь вих.№8/11/8174-20 від 09.12.2020р. Позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідач порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян", оскільки ним були заявлені й інші права під час перевірки та розгляду його звернення від 14.11.2020р., зокрема, право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, а також і право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, які залишились нереалізованим, чим відповідач умисно обмежив законні права позивача щоб провести неналежний розгляд звернення від 14.11.2020р. та приховати протиправну бездіяльність керівництва Львівської обласної державної адміністрації та Пустомитівської районної державної адміністрації; відповідач не провів перевірку належним чином, не розглянув жодне з висвітлених позивачем питань, у відповідь надав довідку формального змісту, яка не має результатів розгляду, немає інформації щодо прийнятих рішень, у відповіді міститься лише інформація загального характеру, яка більшою частиною взагалі не є по суті, а тому відповідь є необґрунтованою. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 26.09.2019р. у справі №826/11164/16. У відповіді на відзив від 26.07.2021р. позивач додатково посилається на постанови Верховного Суду у справах №826/12287/16, №361/4237/17, №826/11164/16, №280/4698/19 (а.с.51-57).

Ухвалою суду від 05.07.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.32).

21.07.2021р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 05.07.2021р., від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 23.11.2020 №41-М-019002/04-1 Міністерству розвитку громад та територій було доручено розглянути в межах компетенції звернення гр. ОСОБА_1 , що надійшло до Кабінету Міністрів України 17.11.2020р. за №41-М-019002/04 і містило скаргу на дії та бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації, за результатом розгляду наведеного звернення позивачеві була надіслана відповідь листом від 09.12.2020 №8/11/8174-20, якою до відома позивача було доведено інформацію про те, що на безпосереднє вирішення проблемних питань, що стосується поводження з відходами, вповноважені відповідні органи місцевого самоврядування і що органи виконавчої влади (в тому числі Мінрегіон, який є центральним органом виконавчої влади) не мають права втручатися в їх законну діяльність, а також вирішувати питання, віднесені до їх повноважень згідно із чинним законодавством; у зв`язку із встановленням на території України карантинних обмежень та з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, посадові особи відповідача, що здійснювали розгляд скарги позивача, не мали права запрошувати його до адміністративної будівлі Міністерства задля здійснення розгляду звернення в його присутності, а тому твердження позивача про умисність дій посадових осіб Мінрегіону, спрямованих на обмеження права позивача брати безпосередню участь й процесі розгляду його звернення, є безпідставним та таким, що не підтверджується жодними фактичними даними; розгляд звернення позивача від 14.11.2020р., яке надійшло до Мінрегіону та було зареєстровано 25.11.2020р. за вх. №М-335/6 було здійснено відповідачем протягом 15 днів, тобто, у межах відведеного законодавством строку. За викладеного, відповідач вважає, що під час розгляду скарги позивача, він дотримався усіх встановлених законодавством вимог, у тому числі щодо об`єктивності, всебічності і вчасності перевірки заяви чи скарги (а.с.35-40).

Згідно з п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 26.07.2021р. по 31.08.2021р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 01.09.2021р.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 звернувся до Прем`єр-Міністру України зі скаргою від 14.11.2020р. щодо протиправних дій та протиправної бездіяльності Голови Пустомитівської районної державної адміністрації, а також протиправної бездіяльності Львівської обласної державної адміністрації, у якій просив:

- всебічно та об`єктивно провести перевірку по суті звернення;

- не допустити скерування цього звернення на розгляд до Львівської ОДА, тому що питання висвітлені вище стосуються безпосередньо керівника ОДА;

- у випадку скерування цього звернення до іншого органу чи посадової особи для розгляду, в порядку ст.7 Закону України «Про звернення громадян» просив повідомити його про таке рішення;

- відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» надати можливість бути присутнім під час розгляду цього звернення з метою захисту його законних прав та інтересів;

- відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» надати можливість особисто викласти аргументи особі, що буде перевіряти звернення та взяти безпосередню участь в перевірці звернення з метою захисту його законних прав та інтересів;

- вжити заходів відносно умисного ухилення Голови Пустомитівської РДА від складення адміністративного матеріалу по факту невиконання законних розпоряджень Державної екологічної інспекції;

- призначити службову перевірку (чи розслідування) з приводу порушення права позивача на інформацію Головою Пустомитівської РДА, по факту ненадання повної та точної інформації на його запити від 28.10.2020р. та 04.11.2020р., а також протиправного приховування інформації про діяльність Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами;

- запитати та долучити до матеріалів розгляду цього звернення вимогу №4.2-0008 від 11.09.2020р., надану Державною екологічною інспекцією України за результатом проведеної позапланової перевірки Львівської обласної державної адміністрації, проведеної в період з 09.09.2020р. по 11.09.2020р.;

- призначити перевірку по факту наявної протиправної бездіяльності керівництва Львівської ОДА в сфері поводження з відходами, а також не здійснення контролю за діяльністю Пустомитівської РДА, що передбачено ст.33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», не здійснення повноважень передбачених ст.ст. 12, 20 Закону України «Про відходи», що проявляється у відсутності засідань комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Львівської ОДА згідно звернення позивача від 08.05.2020р. та не забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ на території Львівської області, а також по факту ненадання відповіді на інформаційний запит від 30.10.2020р., щодо діяльності комісії з питань поводження з відходами Львівської ОДА;

- виклик (запрошення) на розгляд, безпосередню участь у перевірці звернення та надання аргументів особі, що перевірятиме звернення, завчасно надіслати на електронну адресу позивача, що підтверджується змістом копії відповідної скарги (а.с.5-8).

Листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 23.11.2020р. №41-М-019002/04-1 Міністерству розвитку громад та територій України було доручено розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.11.2020р. №41-М-019002/04 (а.с.42).

Листом Міністерства розвитку громад та територій України від 09.12.2020 року №8/11/8174-20 позивача було повідомлено про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів. Статтями 20 та 21 Закону України «Про відходи» до виключної компетенції місцевих органів влади віднесено повноваження щодо координація та сприяння розвитку підприємницької діяльності у сфері поводження з відходами, організації збирання і видалення побутових та інших відходів, вирішення питань щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами, надання згоди на розміщення на території села, селища, міста місць чи об`єктів для зберігання та захоронення відходів, організація та сприяння створенню спеціалізованих підприємств усіх форм власності для збирання, оброблення, утилізації та видалення відходів, ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів. Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Статтею 71 Закону встановлено, що органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 77 Закону спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Також зазначено, що листи Міністерства не є нормативно-правовими актами, не встановлюють правових норм та не є офіційним тлумаченням положень законів, а мають виключно інформаційно-довідковий характер і не можуть бути використані у будь-яких спірних правовідносинах з іншими особами, як докази у розумінні адміністративного, господарського, цивільного та кримінального судочинства (а.с.10,43-44).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача із бездіяльністю відповідача під час перевірки та розгляду звернення позивача від 14.11.2020р., яка полягає в: невиконанні законного зобов`язання згідно ст.19 Закону України "Про звернення громадян" - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження моїх законних прав згідно ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" - бути присутнім під час розгляду скарги позивача та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; непроведенні об`єктивної та всебічної перевірки звернення від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.19 Закону України "Про звернення громадян"; наданні необґрунтованої відповіді №8/11/8174-20 від 09.12.2020 на звернення позивача від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.40 Конституції України, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача провести перевірку та розгляд звернення позивача від 14.11.2020 року відповідно до вимог Конституції України та законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та надані докази, давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство розвитку громад та територій України є центральним органом виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської; діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У відповідності до ст.5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно ст. 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно до ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів.

При цьому, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою, має право, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а суб`єкт владних повноважень, на прохання громадянина, зобов`язаний запросити його на засідання відповідного органу, що розглядає скаргу такого громадянина.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Прем`єр-Міністру України зі скаргою від 14.11.2020р. щодо протиправних дій та протиправної бездіяльності Голови Пустомитівської районної державної адміністрації, а також протиправної бездіяльності Львівської обласної державної адміністрації, яку листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 23.11.2020р. №41-М-019002/04-1 було направлено Міністерству розвитку громад та територій України для розгляду.

При цьому, у наведеній скарзі позивач, серед іншого, просить надати йому можливість особисто викласти аргументи та матеріали по суті звернення особі, що буде перевіряти скаргу, взяти безпосередню участь у перевірці цієї поданої скарги, а також бути присутнім при розгляді цієї скарги, про виклик (запрошення) на розгляд цієї скарги повідомити його письмово за вказаною електронною адресою.

Стаття 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

У статті 19 Закону України "Про звернення громадян" також визначений обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

З аналізу вказаних норм Закону України "Про звернення громадян" вбачається, що право громадянина особисто викласти свої аргументи особі, що перевіряла звернення не ставиться в залежність від форми розгляду такого звернення (одноособово, колегіально тощо); у свою чергу стаття 19 Закону України "Про звернення громадян" визначає обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб забезпечити реалізацію права громадянина, на його прохання, бути присутнім особисто при розгляді його звернення.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №826/12287/16.

За приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, відповідачем суду не було надано жодних доказів щодо запрошення позивача до участі у засіданні при розгляді його скарги від 14.11.2020р.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Міністерством розвитку громад та територій України при розгляді звернення позивача від 14.11.2020р. вчинена протиправна бездіяльність щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що у зв`язку із встановленням на території України карантинних обмежень та з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, посадові особи відповідача, що здійснювали розгляд скарги позивача, не мали права запрошувати його до адміністративної будівлі Міністерства задля здійснення розгляду звернення в його присутності, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи міститься наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 08.07.2020 року № 159 «Про організацію протиепідемічних заходів та обмеження у Мінрегіоні на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (а.с.45-49).

В пункті 1 наказу №159 зазначено, що на період з 08 липня до завершення карантину заборонити усім співробітникам Мінрегіону та ДП «Укркомунобслуговування», а також відвідувачам на період карантину вхід до адміністративних будівель Мінрегіону та перебування в них без вдягнутих засобі і індивідуального захисту (маска або респіратор).

Отже, на підставі викладеного вище, можна дійти висновку, що доступ осіб на засідання можливе за дотримання певних умов, зокрема, якщо особа буде захищена засобами індивідуального захисту (маска або респіратор).

Однак, в даному випадку, позивача на розгляд його звернення не запрошували, таких доказів матеріали справи не містять, що не заперечується відповідачем.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 27 Конституції України обов`язком держави є захист життя людини.

Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" від 17.02.2020 року № 530-ІХ (далі - Закон № 530) на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом може змінюватися режим роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб; з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Серед прийнятих Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), немає таких, які обмежували б право громадян на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, і, відповідно, отримання вчасної обґрунтованої відповіді.

Таким чином, запровадження Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину відповідно не є підставою для обмеження конституційних прав громадян, зокрема на звернення.

Щодо порядку проведення особистого прийому, а також неможливості реалізації прав заявників, визначених статтею 18 Закону «Про звернення громадян» в період дії карантину, суд зазначає наступне.

Законом №530 врегульовано питання режиму роботи підприємств, установ та організацій на період установлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби.

У Прикінцевих положеннях Закону №530 передбачено, що власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом може змінюватися режим роботи органів, закладів, підприємств, установ та організацій, зокрема, щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб. Інформація про такі зміни повинна доводитися до відома населення з використанням вебсайтів та інших комунікаційних засобів.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України; у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, доводи відповідача про тимчасові обмеження у прийомі громадян та встановлення особливого порядку роботи працівників Міністерства розвитку громад та територій України, та дотримання положень ст.ст. 18, 19 Закону України "Про звернення громадян", судом відхиляються, оскільки наказом №159 від 08.07.2020 року не встановлені обмеження щодо прийому громадян.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу, суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що вищенаведеною бездіяльністю, яка полягає у не запрошенні ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і слід зобов`язати відповідача провести перевірку та розгляд скарги позивача від 14.11.2020 року відповідно до вимог Конституції України та з дотриманням вимог положень ст.ст. 18,19 Закону України "Про звернення громадян", з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача провести перевірку та розгляд скарги позивача від 14.11.2020 року відповідно до вимог Конституції України та з дотриманням вимог положень ст.ст. 18,19 Закону України "Про звернення громадян", є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача під час перевірки та розгляду звернення позивача від 14.11.2020р., яка полягає в непроведенні об`єктивної та всебічної перевірки звернення від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.19 Закону України "Про звернення громадян"; наданні необґрунтованої відповіді №8/11/8174-20 від 09.12.2020 на звернення позивача від 14.11.2020 року, що суперечить вимогам ст.40 Конституції України, оскільки бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, тоді як, в даному випадку, відповідач розглянув звернення позивача та надіслав йому відповідь за наслідком такого звернення, в якій позивачеві, зокрема, надано роз`яснення стосовно того, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Тобто, під час розгляду звернення відповідачем вчинялися дії для з`ясування обставин, що виключає в цій частині бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України, а незгода позивача із змістом відповіді не може бути підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

У зв`язку з викладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що за ухвалою суду від 05.07.2021р. позивача було звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову у цій справі.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу.

Зобов`язати Міністерство розвитку громад та територій України (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8; ) провести перевірку та розгляд скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14.11.2020 року відповідно до вимог Конституції України та з дотриманням вимог положень ст.ст. 18,19 Закону України "Про звернення громадян"

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва