Справа № 140/15359/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15359/20 пров. № А/857/8577/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року (головуючий суддя: Каленюк Ж.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Виконавчого комітету Луцької міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 26.10.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Виконавчого комітету Луцької міської ради від 21 травня 2020 року про перерахунок розміру грошової компенсації.

Обґрунтовує позов тим, що є членом сім`ї (матір`ю) загиблого ОСОБА_2 з числа військовослужбовців Збройних сил України, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення. З 04 квітня 2019 року перебуває на квартирному обліку на отримання державного житла, на житлову компенсацію претендує як заявник III категорії.

Вказує, що рішенням Комісії від 13 січня 2020 року перераховано грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення як члену сім`ї загиблого в розмірі 885890,93 грн. Однак, у зв`язку із внесенням постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2020 року № 353 змін до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 719 (далі Порядок № 719), та зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, 21 травня 2020 року Комісією прийнято рішення про перерахунок розміру грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення членові сім`ї загиблого та визначено її у розмірі 114021,98 грн. Вважає таке рішення відповідача незаконним та необґрунтованим, оскільки перегляд попереднього рішення від 13 січня 2020 року на підставі зміни законодавства суперечить приписам статті 58 Конституції України, так як закон, який звужує права чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що у спірних правовідносинах, не відбулося звуження змісту та обсягу прав позивачки, оскільки останнього не позбавлено ні права на забезпечення житлом, ні права на отримання грошової компенсації. Вказує, що при прийнятті оскаржуваних рішень, Комісія керувалася постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719, із внесеними змінами від 06.05.2020 № 353, які як на дату прийняття оспорюваного рішення, так станом на цей момент є чинними.

Позивачка, 29.07.2021 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї (матір`ю) загиблого ОСОБА_2 з числа військовослужбовців Збройних сил України, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення.

Позивачка з 04 квітня 2019 року перебуває на квартирному обліку для отримання державного житла на позачерговій черзі, житло/грошова компенсація за рахунок бюджетних коштів їй раніше не надавались. Вказані обставини не є спірними, сторонами не заперечуються.

ОСОБА_1 , 13 травня 2019 року звернулась до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про розгляд питання про призначення грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення як члену сім`ї загиблого ветерана війни (ІІІ категорія, батьки особи, яка загинула).

Рішенням Комісії від 21 травня 2019 року ОСОБА_1 призначено грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в розмірі 834943,95 грн.

Комісією 13 січня 2020 року було прийняте рішення, відповідно до якого позивачці перераховано розмір грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення та визначено її у розмірі 885890,93 грн.

Комісія, 21 травня 2020 року, посилаючись на пункт 20 Порядку № 719, у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, прийняла рішення про перерахунок розміру грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення члену сім`ї загиблого ОСОБА_1 та визначено її розмір 114021,98 грн, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно - житловий будинок жилою площею 39,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також позивачка є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 (жила площа 13,5 кв.м перебуває у приватній спільній частковій власності 4 осіб); жила площа частки позивача становить 3,38 кв.м. Загальна жила площа, яка перебуває у власності заявниці, становить 42,58 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунком призначеної ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення із застосуванням нової формули, яка введена новою редакцією абзацу першого пункту 20 Порядку № 719, звужено зміст та обсяг соціальних гарантій позивачки, а тому рішення відповідача не відповідають принципу пропорційності та юридичної визначеності і не узгоджується із принципом верховенства права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 719 (далі Порядок № 719, в редакції чинній від 29.03.2019).

Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, для осіб з інвалідністю I-II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр) (п. 1 Порядку № 719).

Відповідно до п. 3 Порядку № 719, право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II груп, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).

Грошова компенсація виплачується у повному обсязі в порядку черговості взяття на квартирний облік та з урахуванням категорії отримувача грошової компенсації для членів сімей осіб, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, для осіб з інвалідністю I-II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які потребують поліпшення житлових умов (п. 4 Порядку № 719).

Відповідно до п. 5 Порядку № 719, за поданням структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад та визнаних Кабінетом Міністрів України спроможними в порядку, встановленому законом, за рішенням виконавчого комітету міської, районної в місті (у разі її створення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації утворюються комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про призначення грошової компенсації (далі - комісія). (п. 5 Порядку № 719).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 квітня 2019 року № 263-1 затверджено в новій редакції Положення про комісію щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації, рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 вересня 2019 року № 556-1 внесено зміни в п. 3 додатку до рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 квітня 2019 року № 263-1 та затверджено новий склад комісії.

Згідно п. 19 Порядку № 719, у разі прийняття рішення про призначення заявнику грошової компенсації комісія одночасно визначає розмір такої компенсації, виходячи з таких нормативів:

1) за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на кожного члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за однією категорією з урахуванням особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, у разі, коли він перебував на квартирному обліку разом з членами своєї сім`ї;

2) за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на особу з інвалідністю та кожного члена його сім`ї, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 21 цього Порядку;

3) за нормою 35,22 кв. метра загальної площі на сім`ю особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за однією категорією або на сім`ю особи з інвалідністю;

4) додатково 10 кв. метрів жилої площі на кожного члена сім`ї заявника, який є особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю (у тому числі з урахуванням заявника);

5) з урахуванням опосередкованої вартості спорудження 1 кв. метра загальної площі житла в населеному пункті, в якому заявник перебуває на квартирному обліку на день звернення за грошовою компенсацією і яка визначається Мінрегіоном відповідно до Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Держбуду від 27 вересня 2005 р. № 174. У разі зміни опосередкованої вартості спорудження 1 кв. метра загальної площі житла на день звернення заявника за грошовою компенсацією, визначеної Мінрегіоном після розрахунку комісією розміру грошової компенсації, розмір грошової компенсації підлягає перерахунку комісією без звернення заявника за умови, що на день такої зміни грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Комісією прийнято рішення від 21 травня 2019 року про призначення ОСОБА_1 - члену сім`ї загиблого (ІІІ категорія, батьки особи, яка загинула) грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення в розмірі 834943,95 грн.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02 грудня 2019 року № 286 затверджено показник опосередкованої вартості спорудження житла по Волинській області, розрахований станом на 01 жовтня 2019 року в розмірі 12085,00 грн.

Станом на дату зміни опосередкованої вартості спорудження 1 кв. м загальної площі житла призначена ОСОБА_1 грошова компенсація не була зарахована на її рахунок, а тому, у відповідності до п.п. 5 п. 19 Порядку № 719, виникли підстави для проведення перерахунку раніше нарахованої та призначеної грошової компенсації позивача.

Так, рішенням Комісії від 13 січня 2020 року розмір грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення члену сім`ї загиблого ОСОБА_1 перераховано та визначено її в розмірі 885890,93 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2020 № 353 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», вказана Постанова набрала чинності 14.05.2020.

Так, до п. 20 Порядку № 719 внесено зміни в частині складових формули, за якою розраховується розмір грошової компенсації, зокрема, формулу доповнено такою складовою, як Вп - жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації), яка підлягає відніманню при визначенні розміру грошової компенсації.

Відповідно до внесених змін, розмір грошової компенсації (ГК) розраховується за формулою: ГК = ((13,65 х Nс) - Вп + 35,22 + (10 х Nп)) х Bг х Км + ПЗ, де Nс - кількість членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за однією категорією або кількість членів сім`ї особи з інвалідністю, на яких розраховується грошова компенсація; Вп - жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації); Nп - кількість членів сім`ї заявника, які є особами з інвалідністю або дітьми з інвалідністю і на яких розраховується грошова компенсація з урахуванням додаткових 10 кв. метрів жилої площі на кожного (у тому числі на заявника); Вг - опосередкована вартість (гривень) 1 кв. метра загальної площі житла для населеного пункту, в якому заявник перебуває на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов на день звернення за грошовою компенсацією; Км - коефіцієнт збільшення опосередкованої вартості 1 кв. метра загальної площі житла для міст, визначених в абзаці другому підпункту 5 пункту 19 цього Порядку; ПЗ - витрати (гривень), пов`язані з купівлею, оформленням права власності на житло та сплатою передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів).

Крім цього, пункт 20 вказаного Порядку доповнено абзацом наступного змісту: «Розмір грошової компенсації підлягає перерахунку у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що на підставі внесених змін до пункту 20 Порядку № 719, які набрали чинності з 14.05.2020, відповідачем 21.05.2020 прийнято рішення про перерахунок позивачу розміру грошової компенсації, що призвело до зменшення її розміру з 885890,93 грн до 114021,98 грн.

Проаналізувавши наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення перерахунку розміру грошової компенсації у відповідності до внесених змін до Порядку № 719.

Оскільки, у січні 2020 року позивачка звернувся до відповідача з заявою про призначення та виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, разом з тим, постанова Кабінету Міністрів «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 719» набрала чинності - 14.05.2020, тобто після звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення грошової компенсації, а тому редакція Порядку № 719 від 14.05.2020, не могла застосовуватися при прийнятті оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Конституційний Суд України 22.05.2008 в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «...конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена».

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

За таких обставин, виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій для військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, а правовідносини щодо їхнього забезпечення виникають не в момент звернення, а з моменту прийняття нормативно - правового акту, і не можуть бути припинені у зв`язку з внесенням до нього змін.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Юридична визначеність як складник верховенства права означає вимогу чіткості підстав, цілей і змісту нормативних приписів, особливо тих, які адресовано безпосередньо людині. Особа повинна мати змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Одним із елементів загального принципу юридичної визначеності є принцип правомірних (легітимних) очікувань людини. Він означає, що органи публічної влади, зокрема і місцевого самоврядування повинні не лише дотримуватися законів та інших нормативних актів, а й правомірних очікувань людини.

Як зазначалось вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що у січні 2020 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення, виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення та рішенням Комісії від 13.01.2020 ОСОБА_1 призначено грошову компенсацію в розмірі 834943,95 грн. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2020 № 353 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719, які набрали чинності - 14.05.2020, тобто після звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення грошової компенсації та прийняття рішення Комісією про проведення розрахунку суми компенсації. Отже, п. 20 Порядку № 719 в редакція постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2020 № 353, не міг застосовуватися при прийнятті оскаржуваного рішення, яким суттєво зменшується нарахований розмір грошової компенсації.

В рішенні № 8-рп/2005 Конституційний суд України зазначає, що правова передбачуваність та правова визначеність необхідні для того, аби учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, щоб набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, порушується право позивачки у частині легітимних (законних) очікувань щодо здійснення органом місцевого самоврядування своїх обов`язків. Оскільки, прийняття Комісією рішення від 21 травня 2020 року про перерахунок розміру грошової компенсації шляхом її суттєвого зменшення до розміру 114021,98 грн, порушило легітимні очікування та плани позивачки щодо виплати їй грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у розмірі 885890,93 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що перерахунком призначеної ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення із застосуванням нової формули, яка введена новою редакцією пункту 20 Порядку № 719, звужено зміст та обсяг існуючих соціальних гарантій позивачки, а тому рішення відповідача не відповідають принципу пропорційності та юридичної визначеності і не узгоджується із принципом верховенства права.

Таким чином, апеляційна скарга Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі № 140/15359/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш