Справа № 640/14394/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Київ № 640/14394/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадокс-Текнолоджі» (01103, м.Київ, вул.Німанська, 10-А, офіс 19, ) до Головного управління Державної податкової служби України у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Парадокс-Текнолоджі» (далі також - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі також - відповідач, контролюючий орган), у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.12.2019. №0101, №0101.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на протиправність та суперечливість обставинам справи висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 28.11.2019 року № 150/26-15-05-01-01/34478590 та, як наслідок, протиправність оскаржуваних рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач з позовом не погодився, надав відзив на позов, тотожний висновкам акту перевірки від 28.11.2019 року № 150/26-15-05-01-01/34478590.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника ГУ ДПС від 14.11.2019 №3246, відповідно до п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України фахівцями Головного управління ДПС м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Парадокс-Текнолоджі» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за червень 2017 року, з ТОВ «Слім Солюшн» за лютий 2018, березень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням в деклараціях з податку на прибуток підприємства.

За результатами перевірки складено акт від 28.11.2019 №150/26-15-05-01-01/34478590, згідно з висновком якого встановлено наступні порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 46 112,00 грн., в тому числі за 2017 рік - 2 662,00 грн., за 2018 рік - 43 450,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на суму 42 695,00 грн., в тому числі за червень 2017 року - 2 464,47 грн., за лютий 2018 року - 28 969,61 грн., за березень 2018 року - 11 261,37 грн.

На підставі акту від 28.11.2019 №150/26-15-05-01-01/34478590, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.12.2019. №0101, №0101, які були оскаржені в адміністративному порядку, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення 28.12.2019. №№0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 46 112,00 грн. за основним платежем та на 11 528,00 грн. за штрафними фінансовими санкціями;

2) податкове повідомлення-рішення від 28.12.2019 №0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 42 69,00 грн. за основним платежем та на 10674,00 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

ТОВ «Парадокс-Текнолоджі» не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, подало скаргу (вх.№7497/6 від 21.02.2020), яка за результатом розгляду залишена без задоволення, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та висновки акту від 28.11.2019 №150/26-15-05-01-01/34478590 - без змін.

Разом з тим, позивач, не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п. 188.1. ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, складені ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» (код 41077038), ТОВ «Слім Солюшн» (код 41511259) первинні документи, щодо реалізації товару на адресу ТОВ «Парадокс Текнолоджі» не опосередковувались реальним рухом активів, адже відповідно до п.5 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» Наказ МФУ від 31.01.2000 №20, зареєстровано в МЮУ 11.02.2000 №85/4306, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Отже, перевіркою не підтверджується проведення операцій, що в реальності не відбулися між ТОВ «Парадокс Текнолоджі» та контрагентами ТОВ «Слім Солюшн», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс».

Між ТОВ «Парадокс Текнолоджі» (покупець) та ТОВ «Слім Солюшн» (постачальник) укладено договір поставки №ВТ СС-14 від 12.02.2018 та надано видаткові накладні та рахунки на оплату на підставі договору - №СС-0000028 від 05.03.2018, №СС-0000014 від 15.02.2018, №СС-0000016 від 16.02.2018, №СС-0000015 від 16.02.2018. Первинні документи, які виписані ТОВ «Слім Солюшн» підписані керівником Шаповаловим Д.О.

Відповідно до податкової інформації ТОВ «Слім Солюшн»: основний вид діяльності неспеціалізована оптова торгівля, директором та головним бухгалтером у періоді здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з позивачем значиться Шаповалов Д.О . Фінансовий звіт та декларація з податку на прибуток за 2017-2018 роки не подано. Остання звітність з ПДВ подана за березень 2018 року за підписом директора Шаповалова Д.О. З моменту реєстрації ТОВ «Слім Солюшн» (09.08.2017), згідно відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованих особам за штатним розкладом працює 1 особа - Шаповалов Д.О. , баланс, звіт про фінансовий результат з 09.08.2017 не подавались, у зв`язку з чим неможливо встановити наявність основних засобів на підприємстві. Також відсутні декларації з екологічного, земельного, транспортного податків, що могли б свідчити про наявність відповідних ресурсів. Також зазначене товариство не отримувало послуги з оренди приміщення, опалення, водо, тепло-постачання тощо. Також не встановлена оренда, суборенда та придбання приміщень, та не здійснювалось імпорт та експорт товарів. Згідно аналізу даних реєстру податкових накладних встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів та послуг.

Крім того, згідно рапорту ОУ ГУ ДФС у Харківській області 29.08.2018 встановлено ряд суб`єктів господарської діяльності, що мають ознаки «фіктивності», в тому числі ТОВ «Слім Солюшн», протокол допиту Шаповалова Д.О. свідчить про його непричетності до фінансового-господарської діяльності підприємства.

При наданні оцінки господарських операцій суд враховує, що сам факт наявності у позивача видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Аналогічна позиція викладена у рішеннях Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа №П/811/2247/14, від 04 квітня 2018 року справа №813/1687/17.

Крім того, між ТОВ «Парадокс Текнолоджі» (покупець) та ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки №КС-2606 від 26.05.2017. Та на підтвердження господарських операцій надано видаткові накладні та рахунки на оплату на підставі договору №КС-2606 від 26.05.2017, №рн-0601/18 від 01.06.2017.

Первинні документи, що виписані ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» на адресу ТОВ «Парадокс Текнолоджі» підписані керівником ОСОБА_1 З моменту реєстрації постачальника, а також у період здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Парадокс Текнолоджі» директором та головним бухгалтером ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» значилась ОСОБА_1

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 у справі №201/4522/18, набрав законної, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України.

Таким чином, первинні документи, виписані контрагентом позивача, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписані повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть при формальному підтвердженні її первинними документами.

Натомість, згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19, встановлені у вироках факти фіктивного підприємництва виключають оцінку наданих позивачем первинних документів, виписаних за операціями з придбання послуг та товарів у цих товариств, як достовірних.

Необхідно зазначити, що у договорі від 26.05.2017 №КС-2606 вказано розрахунковий рахунок виконавця ТОВ «Парадокс Текнолоджі» відкритий в ПАТ «Кристалбанк» №6329 дата відкриття якого 09.06.2017, що є пізніше за дату укладання договору та свідчить про формальне оформлення договору та неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Парадокс Текнолоджі».

Оцінюючи встановлені обставини, суд зазначає, у податковому обліку господарські операції та витрати за цими операціями, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит, крім іншого, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та право на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Водночас, сама наявність у платника податків первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 826/10170/17 щодо можливості декларування показників податкової звітності за підсумками господарських операцій з товариством, керівник якого визнаний винним у здійсненні фіктивного підприємництва. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що вироком суду встановлено факт фіктивності реєстрації товариства, з яким позивач мав господарські відносини. Відтак, всі первинні документи, видані контрагентом позивача та підписані особою, яка визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, як керівником, є неприйнятними за об`єктивним та суб`єктивним критеріями. Об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, а суб`єктивний - у тому, що всі первинні документи, підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину. Вважати документи контрагента позивача належними для формування витрат не вбачається можливим, з огляду на обов`язковість вироку у питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт фіктивного підприємництва визнаний вироком та встановлені ним обставини діянь вчинених певною особою у кримінальному провадженні доводить порушення публічного порядку, внаслідок чого посилання позивача на не встановлення вироком обставин та відсутність наслідків для вирішення адміністративного спору, є неприйнятним.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19 також акцентовано увагу на тому, що первинні документи, виписані на операції з придбання послуг та товару у фіктивних підприємств, є неприйнятними за об`єктивним критерієм, оскільки ці товариства реальною господарською діяльністю не займалися, а були створені для проведення безтоварних операцій в цілях незаконної податкової мінімізації. Статус фіктивного підприємства цих товариств несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції з їх задіянням не можуть бути визнані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин з таким контрагентом, не є належно оформленими первинними документами, оскільки не відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та частини другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування показників податкової звітності.

Суд звертає увагу, що платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Суд наголошує, що платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у правильності оформлення таких документів та у достовірності наведених у цих документах відомостей. В інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин, оскільки втрачає можливість підтвердити податковий кредит в силу відсутності належним чином оформлених первинних документів.

Натомість, позивачем також не було надано і будь - яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі контрагентів, враховуючи відсутність в останніх достатніх трудових та матеріальних ресурсів (основних фондів) для проведення господарської діяльності, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ «Слім Солюшн», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс».

В площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків дійсно відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 статті 77 КАС України). Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

З огляду на викладене, наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що вищевказані господарські операції фактично не мали реального характеру, що, в сою чергу, доводить правомірність висновків контролюючого органу, які покладені в основу прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2019. №0101, №0101 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадокс-Текнолоджі» (01103, м.Київ, вул.Німанська, 10-А, офіс 19, ) відмовити повністю.

Позивач: ТОВ «Парадокс-Текнолоджі» (01103, м.Київ, вул.Німанська, 10-А, офіс 19, );

Відповідач: ГУ ДПС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій