Справа № 360/3519/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3519/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії та рішення відповідача під час проведення перевірки 04.06.2021 та скасувати припис відповідача від 07.06.2021, реєстраційний номер №220-ДК/0116/Пр/03/01/-21, винесений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Гончаровим Ю.С.

В обґрунтування позовних вимог заначено, що 23.02.2012 між Білокуракинською районною державною адміністрацією в особі голови Діденка Олександра Івановича та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 66,1471 га, який 04.04.2012 зареєстровано у відділі Держкомзему у Білокуракинському районі Луганської області, про шо у Державному реєстрі земель вчинено запис № 01228 (далі - Договір від 23.02.2012).

Відповідно до п. 5.1. розділу 5 «Умови використання земельної ділянки» Договору від 23.02.2012, земельна ділянка передається в оренду для ведення городництва. Згідно п. 8.1. розділу 8 «Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки» Договору від 23.02.2012, існуючи обмеження щодо використання земельної ділянки: відсутні.

22.05.2019, між орендодавцем (Державою України, в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, в особі начальника Разумцева Володимира Володимировича) та позивачем укладено додаткову угоду № 39 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23.02.2012, якою внесено зміни до Договору від 23.02.2012 в частині зміни сторін, строку дії договору та орендної плати. Інші пункти договору залишені без змін.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру України від 08.04.2019 за № НВ-19 земельні ділянки площею 66,1471 га (кадастровий номер :18:002:0014) відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення: код 01.07. - для ведення городництва.

Вказане свідчить про те, що земельну ділянку площею 66, 1471 (кадастровий номер :18:002:0014) надано в оренду із категорії земель сільськогосподарського призначення, вид угіддя - рілля, з видом використання - 01.07. - для ведення городництва.

На час винесення припису, земельна ділянка площею 66,1471 га з кадастровим номером :18:002:0014 була засіяна сільськогосподарськими культурами соняшника та кукурудзи.

07.06.2021 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Луганській області Гончаровим Юрієм Євгеновичем винесено припис № 220-ДК/0116/Пр/03/01/-21 від 07.06.2021, яким позивача зобов`язано усунути виявлені порушення земельного законодавства шляхом приведення земельної ділянки площею 66,1471 та (кадастровий номер :18:002:0014), цільове призначення - для городництва (код згідно КВЦПЗ - 01.07), яка розташована за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського (новоствореного Сватівського) району Луганської області, у стан, придатний для використання за цільовим призначенням (для городництва), у 30-ти денний термін з моменту отримання цього припису.

Припис винесено за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 66,1471 га з кадастровим номером :18:002:0014 (Акт №220-ДК/212/АП/09/01/-21 перевірки дотримання вимог- земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, складений 04.06.2021).

З посиланням на норми Земельного кодексу України позивач вважає, що висновки, викладені в приписі, є необґрунтованими, оскільки зроблені без повного встановлення обставин наявності чи відсутності порушень земельного законодавства у діях ОСОБА_1 , основані на результатах перевірки, протиправно проведеної у період законодавчо встановленого мораторію на такі перевірки, незгоден із виданим приписом, вважає їх незаконними та таким що підлягає скасуванню.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області позов не визнало, про що 29.07.2021 через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 44-52).

В обґрунтування відзиву зазначено, що 04.06.2021 на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.05.2021 № 220-ДК «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням та охороною земель усіх категорій і Форм власності, родючості ґрунтів», державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Луганської області - головними спеціалістами відділу контролю за використанням та охороною земель у Білокуракинському, Новоайдарському, Новопсковському. Старобільському районах Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Гончаровим Юрієм Євгеновичем та Гусєвим Олегом Геннадійовичем (далі - відповідач) проведена планова перевірка дотримання вимог земельного законодавства використання земельної ділянки державної власності площею 66,1471 га кадастровий номер :18:002:0014, розташованої за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні позивача, на підставі договору оренди землі від 23.02.2012 (додаткова угода від 22.05.2019), укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру Луганської області та позивачем, строком на 10 років.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.06.2021 № 220-ДК/212/АП/09/01/-21 об`єктом перевірки є земельна ділянка сільськогосподарського призначення - для городництва, угіддя - рілля, площею 66,1471 га, кадастровий номер :18:002:0014, розташована за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, встановлено засіювання всієї площі земельної ділянки соняшником та кукурудзою.

За результатами перевірки виявлено, що покрив вищевказаної земельної ділянки кадастровий номер :18:002:0014, містить ознаки аграрної обробки та наявні паростки аграрно висіяних рослин соняшника та кукурудзи (яка не є городиною), про що вбачається з акту обстеження від 04.06.2021 № 220-ДК/212/АО/09/01/-21, та з акту перевірки.

Відповідно, за фактом виявленого порушення в подальшому, а саме нецільового використання земельної ділянки, складено протокол про адміністративне правопорушення від 07.06.2021 № 220-ДК/0121П/07/01/-21, а за результатами здійснення перевірки та розгляду матеріалів справи - винесено постанову від 07.06.2021 № 220-ДК/0121По/08/01/- 21 про накладення адміністративного стягнення. Копії вищевказаних документів, були вручені особисто позивачу під підпис.

Використовувати земельну ділянку з цільовим призначенням - 01.07 для городництва, можна виключно для цього призначення: для вирощування овочів та використання для особистих цілей, тобто власного споживання сільськогосподарської продукції.

Згідно інформації з Національної кадастрової системи, земельна ділянка кадастровий номер :18:002:0014, площею 13,1000 га, категорія - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для городництва, цільове призначення 01.07 - для городництва, власність - комунальна.

Позивачем зазначена земельна ділянка використовувалась не за цільовим призначенням, а саме для товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вирощував культури соняшника та кукурудзи на всю площу земельної ділянки, що свідчить про товарне виробництво сільськогосподарської продукції.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом.

Вважає, що відповідачем дотримано вимоги щодо прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 04.06.2020 № 271-ДК «Про здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів», здійснено заходи перевірки у відповідності до законодавства, перевірку проведено відповідно до закону, а тому припис Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.06.2021 № 220-ДК/0116Пр/03/01/-21 є законним та обґрунтованим.

Позивачем 05.08.2021 через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) подано відповідь на відзив, в якому викладено позицію, аналогічну викладеній у позові (арк. спр. 87-94).

Ухвалою суду від 12.07.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 19-20).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), 23.02.2012 уклав договір оренди земельної ділянки з Білокуракинською районною державною адміністрацією, предметом якого є земельна ділянка площею 66,1471 га ріллі, який 04.04.2012 зареєстровано у відділі Держкомзему у Білокуракинському районі Луганської області, про шо у Державному реєстрі земель вчинено запис № 01228 (далі - Договір від 23.02.2012) (арк. спр. 11-13).

Відповідно до пункту 5.1. розділу 5 «Умови використання земельної ділянки» Договору від 23.02.2012, земельна ділянка передається в оренду для ведення городництва.

Цільове призначення земельної ділянки - земля сільськогосподарського призначення (пункт 5.2 розділу 5), умови збереження стану об`єкта оренди - дотримуватись вимог протиерозійної організації території.

Згідно з пунктом 8.1 розділу 8 «Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки» Договору від 23.02.2012, існуючи обмеження щодо використання земельної ділянки: відсутні.

Пунктом 12.3 розділу 12 «Зміна умов договору і припинення його дії» визначено випадки дії договору шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у насідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до акту від 23.02.2012 про передачу та прийом земельної ділянки в натурі позивачу передано спірну земельну ділянку (арк. спр. 15).

Додатковою угодою № 39 від 22.05.2019 внесено зміни до Договору від 23.02.2012, а саме замінено орендодавця на Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, визначено кадастровий номер та нормативну грошову оцінку земельної ділянки, агрохімічні показники ґрунту, збільшено строк дії договору оренди до 07 лютого 2029 року, викладено розділ ; «Орендна плата» в новій редакції, тощо (арк. спр. 16-20).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру України від 08.04.2019 за № НВ-19 земельна ділянка площею 66,1471 га (кадастровий номер :18:002:0014) відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначенні 01.07 для ведення городництва, вид використання земельної ділянки для ведення городництва (арк. спр. 21, 83-84).

Наказом від 28.05.2021 № 220-ДК «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності родючості ґрунтів» державних інспекторів Гончарова Юрія та Гусєва Олега уповноважено здійснено обстеження земельної ділянки площею 66,1471 га (кадастровий номер :18:002:0014), розташована на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області (арк. спр. 81-82).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки № 220-ДК/120/АО/10/01/-21 від 04.06.2021вказаними у наказі особами проведено обстеження земельної ділянки площею 66,1471 га, кадастровий номер :18:002:0014, розташованої за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, та виявлено відсутність ознак вирощування городини, та наявність ознак аграрної обробки і паростків аграрно висіяних рослин соняшника та кукурудзи (арк. спр. 66-67).

Згідно з актом від 04.06.2021 № 220-ДК/120/АО/09/01/-21 в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :18:002:0014, використовується не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 20, пункту «а» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України, статті 37 Закону України «Про охорону земель», за що передбачена відповідальність згідно з пунктом «ґ» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України (арк. спр. 68-70).

Позивачем 07.06.2021 на ім`я начальника ГУ Держгеокадастру у Луганській області надано письмові пояснення стосовно виявленого порушення, зокрема, зазначено, що земельна ділянка засіяна соняшником та кукурудзою одноразово у зв`язку з виниклими труднощами матеріального характеру (арк. спр. 79-80).

За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено:

- протокол про адміністративне правопорушення № 220-ДК/0121П/07/01/-21 від 07.06.2021 (арк. спр. 24-26, 71-73);

- постанову № 220-ДК/0121По/08/01/-21 від 07.06.2021 про накладення адміністративного стягнення, якими визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53 КУпАП (арк. спр. 27-31, 76-78);

- припис від 07.06.2021 № 220-ДК/0116/Пр/03/01/-21, якими зобов`язано позивачу усунути виявлені порушення земельного законодавства шляхом приведення земельної ділянки площею 66,1471 га, кадастровий номер :18:002:0014, що розташована за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, у стан, придатний для використання за цільовим призначенням у термін 30-ти денний термін з моменту отримання цього припису (арк. спр. 32-33, 74-75).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Земельного кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, та надалі) визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частинами першої та другої статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (частина третя статті 2 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 18 Земельного кодексу України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Україна за межами її території може мати на праві державної власності земельні ділянки, правовий режим яких визначається законодавством відповідної країни.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі статтею 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі - Закон № 963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до статті 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно із статтею 6 Закону № 963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Змістом статті 9 Закону № 963-IV передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Закон України від 19.06.2003 № 962-IV "Про охорону земель" (далі - Закон № 962-IV) визначає правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 962-IV природно-сільськогосподарське, еколого-економічне, протиерозійне та інші види районування (зонування) земель - це поділ території з урахуванням природних та агробіологічних вимог щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також територій, які мають відповідну схожість за визначеними ознаками.

Статтею 2 Закону № 962-IV передбачено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Частиною першою статті 19 Закону № 962-IV закріплено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державний контроль за додержанням вимог законодавства про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (частина друга статті 19 Закону № 962-IV).

Згідно з частиною третьою статті 19 Закону № 962-IV порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (абзац перший пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15).

Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане (абзац перший пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308).

Згідно з підпунктом 30 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області останнє відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення.

Повноваження посадових осіб Головного управління чітко визначені пунктом 6 Положення.

Системний аналіз вказаних положень земельного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що ГУ Держгеокадастру у Луганській області та його посадові особи (інспектори) наділені повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Також аналіз наведених норм права свідчить про те, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів, на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.

Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення (пункт "а").

Відповідно до частини третьої статті 19 Земельного кодексу України земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Відповідно до частини першої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною другою статті 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Частиною першою статті 22 Земельного кодексу України установлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з частиною другою статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту "б" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За приписами статті 36 Земельного кодексу України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

На земельних ділянках, наданих для городництва, закладання багаторічних плодових насаджень, а також спорудження капітальних будівель і споруд не допускається.

На земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.

Частинами першою та другою статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Абзацом 15 частини першої статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Статтею 35 Закону № 962-IV регламентовано, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону № 962-IV охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом.

Частинами першою - третьою статті 37 Закону № 962-IV встановлено, що власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводить до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, пунктами 1.2 та 1.4 якого визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі; КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Згідно з розділом ІІ Класифікації видів цільового призначення земель вирізняють такі види цільового призначення земель сільськогосподарського призначення код 01 (землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше), зокрема: 01.07 Для городництва.

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), який є Додатком 3 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, категорії земель за основним цільовим призначенням, зокрема, землі сільськогосподарського призначення (код 100).

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), який є Додатком 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051:

Рілля. Група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви;

Рослинний покрив земель і ґрунти. Група включає землі, які використовуються для виробництва сільськогосподарської продукції, обслуговування сільського господарства;

Сіножаті. Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки;

Пасовища. Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби (ГОСТ 26640-85); рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки.

Аналіз вищевикладених положень земельного законодавства дає підстави дійти висновку, що сільськогосподарські угіддя це ділянки, що безпосередньо використовуються для виробництва сільськогосподарської продукції, які поділяються на такі види сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), а також за видами їх цільового призначення, зокрема: на землі для городництва (01.07), яка включена до основного виду цільового призначення сільськогосподарського призначення.

При цьому, землі сільськогосподарського призначення можуть використовуватися їх власниками та землекористувачами виключно із дотриманням їх цільового призначення - за призначенням, визначеним у встановленому законодавством порядку на підставі документації із землеустрою.

Суд звертає увагу, що використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення не за цільовим призначенням чинним законодавством заборонено.

Разом з цим, законодавством України (стаття 36 Земельного кодексу України) встановлено обмеження для земель городництва лише в частині закладання багаторічних плодових насаджень, а також спорудження капітальних будівель і споруд.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка передається в оренду для ведення городництва із цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно відомостей про земельну ділянку площею 66,1471 га (кадастровий номер :18:002:0014) вона відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначенні 01.07 для ведення городництва, вид використання - для ведення городництва, угіддя - Рілля. За даними Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки відсутні будь-які обмеження щодо вказаної земельної ділянки.

Відтак, вид угіддя та цільового призначення земельної ділянки, переданої в оренду позивачу, визначені у договорі, дають підстави для висновку, що позивач мав право використовувати земельну ділянку для сільськогосподарського призначення (за її цільовим призначенням), але в межах її виду.

На підставі викладеного, суд вважає, що вказана земельна ділянка використовувались позивачем за основним цільовим призначенням, як землі сільськогосподарського призначення, отже, у відповідача відсутні підстави вважати, що позивачем допущено зміну цільового призначення земельної ділянки.

Під час судового розгляду відповідачем не надано жодного доказу щодо встановлення обмежень (обтяжень) у використанні земельної ділянки.

Також суд зазначає, що відповідачем не зазначено яким чином діями позивача спричинено шкоду орендованій ділянці, погіршено її стан, тощо.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини четвертої - шостої статті 37 Закону № 962-IV з метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення.

Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 111 Земельного Кодексу України обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.

Законом, прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, договором, рішенням суду можуть бути встановлені такі обмеження у використанні земель: а) умова розпочати і завершити забудову або освоєння земельної ділянки протягом встановлених строків; б) заборона на провадження окремих видів діяльності; в) заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки, ландшафту; г) умова здійснити будівництво, ремонт або утримання дороги, ділянки дороги; ґ) умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт; д) умови надавати право полювання, вилову риби, збирання дикорослих рослин на своїй земельній ділянці в установлений час і в установленому порядку; е) обов`язок щодо утримання та збереження полезахисних лісових смуг.

Обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом.

Обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико- культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Суд зазначає, що припис - це обов`язкова для виконання письмова вимога уповноваженого органу щодо усунення порушень вимог законодавства.

Разом з цим, суд критично оцінює посилання відповідача в акті перевірки від 04.06.2021 № 220-ДК/120/АО/10/01/-21 на Великий тлумачний словник сучасної української мови, оскільки не він є нормативно - правовим актом, та не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Інші нормативно-правові підстави для висновку про порушення позивачем земельного законодавства в акті та приписі не наведені.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд зазначає, що орган владних повноважень в межах спірних правовідносин з урахуванням вимог вищезазначених норм у спосіб, передбачений Законом, не довів порушення позивачем вимог земельного законодавства.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності винесеного спірного припису.

Крім того, суд зазначає, що після скасування наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.02.2013 № 104 та від 12.07.2012 № 424, порядок проведення перевірки суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства щодо охорони та використання земель має здійснюватися відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 10.07.2018 у справі № 818/1511/17, порядок проведення перевірки суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства щодо охорони та використання земель має здійснюватися відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V). Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №815/5113/17, від 10.01.2019 у справі №823/922/17 та у справі № 240/5336/18 від 04.08.2021.

Відповідно до приписів статті 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного контролю за використанням та охороною земель.

Вказаними нормами зазначених вище нормативно-правових актів, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, планових. Лише їх дотримання може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки. З розпорядчими документами органів державного нагляду (контролю) суб`єкт господарювання має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

В контексті наведеного, суд наголошує, що не повідомлення про проведення перевірки, не пред`явлення позивачу направлення на проведення перевірки та посвідчення, проведення її без присутності землекористувача, є порушенням його прав.

Доказів наявності направлення на проведення перевірки та пред`явлення такого направлення позивачу до матеріалів справи відповідачем не надано.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення заходу з наданням йому копії відповідного повідомлення на проведення заходу державного нагляду (контролю).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач здійснив перевірку із суттєвим порушенням встановленої Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» процедури, наслідком чого є визнання протиправними рішення прийнятого за результатами такої перевірки, а саме (у межах спірних правоввідносин) припису .

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування припису Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.06.2021 № 220-ДК/0116/Пр/03/01/-21.

У задоволенні вимоги про визнання протиправними дії слід відмовити оскільки саме припис, а не дії створює відповідні правові наслідки для позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 05.07.2021 (арк. спр. 10).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням способу захисту, а саме суд дійшов висновку про необхідність відмови у похідній вимозі, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (ідентифікаційний код 39771244, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, буд. 17, корп. 2) про визнання протиправним та скасування припису задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.06.2021 № 220-ДК/0116/Пр/03/01/-21.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива