Справа № 640/10320/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Київ № 640/10320/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.12.2017 з урахуванням проведених раніше виплат;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», починаючи з 01.12.2017 та у зв`язку з кожним наступним підвищенням розміру мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених раніше виплат.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повинно було здійснювати перерахунок підвищення у розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій щоразу при підвищенні мінімальної пенсії за віком, яке встановлене законом України про Державний бюджет на відповідний рік, проте відповідачем з 01.12.2017 не проводиться такий перерахунок.

Від відповідача надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких відповідач посилається на Конституцію України, Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зазначає, що розмір пенсійної виплати позивача правомірно обчислено з урахуванням оновленого грошового забезпечення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та надбавки до пенсії відповідно до рішення суду у справі № 826/4152/18. Одночасно відповідач вказує, що даний спір повинен вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення права у позивача на надбавку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 24.12.2005.

З 01.04.2009 до розміру пенсії позивача встановлено надбавку, як учаснику бойових дій, у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі № 826/4152/18 зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 07.09.2017.

На виконання даного судового рішення відповідачем у січні 2019 року проведено перерахунок пенсії позивачу, сума надбавки склала 1968 грн.

27.01.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення перерахунку підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій у зв"язку з підвищенням мінімальної пенсії за віком, встановленої законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Листом від 02.02.2021 № 2600-0203-8/14696 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило представника позивача про відсутність підстав для подальшого перерахунку ОСОБА_1 підвищення до пенсії учаснику бойових дій у розмірі 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2005 № 2939-ІV внесено зміни до частини четвертої статті 12 (набрали чинності з 01.07.2006), якими передбачається, що пенсії учасникам бойових дій підвищуються у розмірі 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, що діяла до 01.07.2006, учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 частину четверту статті 12 викладено в такій редакції:

«учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» (ця норма набрала чинності з 01.07.2006).

Вказане положення Закону не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалося.

З урахуванням наведеного суд бере до уваги доводи відповідача, що в редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 1 липня 2006 року відсутня норма, яка встановлює підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначена позиція суду грунтується на висновках, викладених в постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 628/2021/16-а.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачу з 07.09.2017 проводиться виплата підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність на виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує доводи позивача, що за змістом частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Враховуючи, що дана надбавка є складовою пенсії позивача, відповідно підлягає перерахунку у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», «Про Державний бюджет України на 2018 рік», «Про Державний бюджет України на 2019 рік», «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 грудня 2017 року - 1373 гривні, з 1 липня 2018 року - 1435 гривень, з 1 грудня 2018 року - 1497 гривень, з 1 липня 2019 року - 1564 гривні, з 1 грудня 2019 року - 1638 гривень, з 1 липня 2020 року - 1712 гривень, з 1 грудня 2020 року - 1769 гривень.

Проте, позивачем в період з 01.12.2017 по дату звернення позивача до суду не здійснювався перерахунок підвищення до пенсії позивача.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність права у позивача на перерахунок пенсії за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком в період з 01.12.2017 по 01.12.2020, починаючи з 01.12.2017, з урахуванням проведених раніше виплат.

При цьому, суд не надає оцінку обставинам щодо зміни розміру мінімальної пенсії за віком в 2021 році, оскільки на час звернення позивача до відповідача та до суду розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 грудня 2020 року не змінювався.

В свою чергу, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.12.2017 з урахуванням проведених раніше виплат.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком в період з 01.12.2017 по 01.12.2020 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», починаючи з 01.12.2017 з урахуванням проведених раніше виплат.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева