Справа № 500/3171/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3171/21 пров. № А/857/13667/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, письмове провадження) у справі № 500/3171/21 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - позивач) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просило скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.05.2021 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №601/2342/19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірне рішення державного виконавця винесено у виконавчому провадженні №62449709 як санкція за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №601/2342/19 та вимоги державного виконавця №334/04.1-24 від 14.01.2021. Позивач вважав, що рішення суду він виконав повністю, а відтак у державного виконавця не було підстав для прийняття оскарженого рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду, щодо якого здійснюється примусове виконання у спірному виконавчому провадженні, не було виконано у повному обсязі без поважних на те причин.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник покликається на те, що судом першої інстанції при вирішенні справи не взято до уваги те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року №601/2342/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 74% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років виходячи з 74% від відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01 січня 2018 року із врахуванням раніше виплачених сум (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86986645). Рішення набрало законної сили 17 лютого 2020 року.

16 червня 2020 року Тернопільський окружний адміністративний суд, у справі №601/2342/19, видав виконавчий лист в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років виходячи з 74% від відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01 січня 2018 року із врахуванням раніше виплачених сум.

Керуючись вимогами статтями 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», 02 липня 2020 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №62449709, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Боржника зобов`язано виконати рішення протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Постанову про відкриття виконавчого провадження №62449709 від 02 липня 2020 року боржник не оскаржував.

16 липня 2020 року на адресу відповідача надійшло повідомлення №1900-0702-5/10279 від 13 липня 2020 року, в якому позивач повідомляв державного виконавця про те, що рішення суду в частині перерахунку пенсії було виконано у повному обсязі, а виплата пенсії стягувачу відбуватиметься у порядку черговості, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.

Керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець 13 серпня 2020 року направив на адресу боржника вимогу №8760 виконати рішення №601/2342/19 Тернопільського окружного адміністративного суду з наданням підтверджуючих документів протягом 10 робочих днів.

27 серпня 2020 року на адресу відповідача надійшло повідомлення № 1900-0702-5/12671 від 21 серпня 2020 року, в якому позивач повідомляв, що зазначені доплати пенсії обліковані у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, виплата буде проведена після виділення коштів на ці витрати.

18 вересня 2020 року відповідач виніс постанову у виконавчому провадженні №62449709 про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, яку Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не оскаржувало.

Вимогою державного виконавця від 14 січня року 2021, враховуючи приписи статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вкотре зобов`язано виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду.

Керуючись вимогами статтей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 24 травня 2021 року державний виконавець виніс оскаржену позивачем постанову про накладення повторного штрафу в розмірі 10200 грн. Окрім цього, державний виконавець направив на адресу Головного управління національної поліції в Тернопільській області заяву (повідомлення) про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Головного управлінця Пенсійного фонду України в Тернопільській області в порядку статті 382 Кримінального кодексу України, а також виніс постанову від 24 травня 2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів враховує наступні міркування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до статті 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання, без поважних причин, боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Передбачений статтею 75 Закону №1404-VIII штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Позивач, обґрунтовуючи відсутність у відповідача правових підстав для накладення на нього штрафу та винесення оскарженої постанови, покликається на те, що він повідомив державного виконавця про те, що рішення суду в частині перерахунку пенсії було виконано у повному обсязі, а виплата пенсії стягувачу відбуватиметься у порядку черговості, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

Разом з тим, слід вказати, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/5248/19 від 12 листопада 2019 року, із змінами, внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» визнано протиправними та нечинними.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, є необґрунтованими.

Інших доказів та обґрунтувань на підтвердження виконання рішення суду та факт поважності причин його невиконання, крім посилань на лист від №1900-0702-5/10279 від 13 липня 2020 року та факт виконання вказаного рішення згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, позивач не навів.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність вмотивованих підстав у відповідача для прийняття спірного рішення, а відповідно про його законність.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі № 500/3171/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська