Справа № 460/74/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/74/21 пров. № А/857/10194/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) у справі № 460/74/21 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС у Рівненській області (відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області №3 від 04.12.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що придбання тривісного бортового напівпричіпа зі зсувним боковим безпосередньо пов`язано із його господарською діяльністю, тому він, як платник ПДВ, має право на формування податкового кредиту з ПДВ. Зазначає, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Вказує, що причіп був привезений і остаточно оплачений та поставлений на облік в листопаді 2020 року, тобто, вже після проведення перевірки, тому відповідні докази були надані вже до заперечень на акт перевірки, проте, до уваги відповідачем не взяті. Щодо встановленого під час перевірки факту невикористання товарів (пальне, запасних частин, комплектуючих) у господарській діяльності, то зазначає, що основним видом діяльності позивача є код КВЕД 49.31: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Тому на підтвердження використання таких товарів у господарській діяльності до перевірки було надано звіти GPS/GPRS по рівню палива, подорожні листи та акти на списання паливно-мастильних матеріалів. Таким чином, відсутній факт заниження податкового зобов`язання на загальну суму 257616,07 грн. та завищення залишку від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) за серпень 2020 року на 257616 грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській від 04.12.2020 № 3. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у сумі 2576,16 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Рівненській області подано апеляційну скаргу. З посиланням що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, апелянт просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема зазначає, що оскільки позивач не повідомив податковий орган про об`єкт оподаткування (напівпричіп), то дана обставина підтверджує факт не використання такого в підприємницькій діяльності. У зв`язку із цим наявний факт порушення пп. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПКУ, а саме: позивачем не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ в розмірі 74999,99 грн. вартості придбаних основних засобів, що були віднесені до складу податкового кредиту у відповідних періодах. Також в ході перевірки встановлено, що частина придбаного в червні-серпні 2020 року пального позивачем не реалізоване, та при цьому, станом на 31.08.2020 року відсутнє на залишках та не встановлено факту використання у господарській діяльності. Тому сума ПДВ, сплачена при придбанні частини пального, яке використане в операціях, що не є господарською діяльністю, підлягає включенню до складу податкових зобов`язань у відповідних звітних періодах, в яких придбавалося (формувався ПК). Те ж саме стосується і частини придбаних товарно-матеріальних цінностей (запасних частин, комплектуючих) на загальну суму придбання 177302,00 грн. в т.ч. ПДВ 29550,35 грн., які не реалізовані, відсутні на залишках станом на 31.08.2020 року, тому не встановлено факту використання таких товарів у господарській діяльності позивача. Отже, перевіркою правильно встановлено порушення позивачем п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПКУ.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. З наведених у відзиві підстав не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач (апелянт) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що учасники справи, в тому числі і відповідач, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явка учасників справи у суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, та беручи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу без учасників справи та дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Рівненській області про відкладення розгляду справи.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягають задоволенню.

Судом встановлено:

В період з 22.10.2020 року по 28.10.2020 року працівниками ГУ ДПС у Рівненській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.09.2020 року № (Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість.

За результатами такої перевірки було складено акт №2328/17-00-07-03/ НОМЕР_1 від 04.11.2020 року, згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення вимог Кодексу в частині достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №3 від 04.12.2020 року, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість в сумі 257 616 грн.

В акті перевірки, згідно поданих до ГУ ДПС у Рівненській області податкових декларацій з податку на додану вартість, додатків 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбано основний засіб - тривісний бортовий напівпричіп зі зсувним боковим тентом Schmitz Cargobull, тип SCB*S3T, модель SCS 24/L - 13.62. Даний засіб не був введений платником в експлуатацію (акти введення для перевірки не надані). Під час проведення позапланової документальної перевірки не встановлено факту отримання доходів від використання вищевказаного напівпричепа, а також неможливо встановити (підтвердити) період настання економічного ефекту від здійснення такої діяльності або його відсутність. Слід зазначити, що не повідомлено податковий орган про об`єкт оподаткування (напівпричіп), що і підтверджує факт не використання в підприємницькій діяльності. Враховуючи вищевикладене, в порушення пп. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями позивачем не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ в розмірі 74999,99 грн., в тому числі 25000 грн. за червень 2020 р., 49999,99 грн. за липень 2020 року вартості придбаних основних засобів, що були віднесені до складу податкового кредиту у відповідних періодах.

Судом встановлено, та доведено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 (Покупець) на підставі Договору купівлі-продажу №2020/113/06/24 від 24.06.2020 року придбав в ТОВ «Шмітц Каргобул Україна» (Продавець) тривісний бортовий напівпричіп зі зсувним боковим тентом Schmitz Cargobull, тип SCB*S3T, модель SCS 24/L - 13.62 ЕВ. Докази оплати підтверджуються платіжними дорученнями №2087 від 06.07.2020 року, №2046 від 24.06.2020 року, №2109 від 14.07.2020 року та №2115 від 17.07.2020 року, тому податковий кредит формувався згідно податкових накладних по першій події (факту оплати).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, наведеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів позивачем цілям та завданням діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про те, що придбання товарів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - ПК України).

За визначенням п. 75.1ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); - ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що причіп був поставлений на облік та зареєстрований в листопаді 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.11.2020 року.

Згідно акту перевірки, враховуючи інформацію наведену в акті позапланової документальної перевірки станом на 01.06.2020 року залишок пального становить 2350л. на суму 32909,4 грн., в тому числі ПДВ 5 484,9 грн. Відповідно до виданих податкових накладних Єдиного реєстру податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних за період діяльності червень-серпень 2020рр. позивачем придбано пальне всього кількості 65 241,62л. на загальну суму 1083414,54 грн., в т.ч. ПДВ 180569,09 грн. Враховуючи інформацію наведену в акті позапланової документальної перевірки станом на 31.08.2020 оку залишок пального становить 11 462,45л. на суму 197 108,3 грн., в тому числі ПДВ 32 851,4 грн. Таким чином, в ході перевірки встановлено, що частина придбаного в червні-серпні 2020 року пального в кількості 56 129,17л. (2350+65241,62-11462,45) на загальну суму придбання 918 394,4 грн., в т.ч. ПДВ 153 065,7 грн. не реалізоване, та при цьому, станом на 31.08.2020 року відсутнє на залишках та не встановлено факту використання у господарській діяльності. Тому сума ПДВ, сплачена при придбанні частини пального, яке використане в операціях, що не є господарською діяльністю, підлягає включенню до складу податкових зобов`язань у відповідних звітних періодах, в яких придбавалося (формувався ПК). Крім того, у зв`язку з проведенням звільнених операцій відповідно до пп. 197.1.8. п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), які в розрізі періодів зазначені на сторінці 5 Акту перевірки, а саме постачання послуг з перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом (крім таксі), тарифи на які регулюються в установленому законом порядку, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання відповідно до п. 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-МІ (зі змінами та доповненнями). Враховуючи вищевикладене, в порушення пп. 189.1 ст.189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ в розмірі 153065,7 грн., в тому числі 45862,97 грн. за червень 2020 року, 70017,83 грн. за липень 2020 року, 37184,93 грн. за серпень 2020 року вартості придбаного пального, що віднесене до складу податкового кредиту у відповідних періодах. Також згідно поданих до ГУ ДПС у Рівненській області податкових декларацій з податку на додану вартість, додатків 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, встановлено, що частина придбаних товарно-матеріальних цінностей (запасних частин, комплектуючих) на загальну суму придбання 177302,00 грн. в т.ч. ПДВ 29550,35 грн. не реалізовані, відсутні на залишках станом на 31.08.2020 року та не встановлено факту використання таких товарів у господарській діяльності. Тому сума ПДВ, сплачена при придбанні товарів, які використовувалися в операціях, що не є господарською діяльністю, підлягає включенню до складу податкових зобов`язань у відповідних звітних періодах, в яких придбавалися ТМЦ (формувався ПК), що не був реалізований та відсутній в залишках, чим порушено п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

До перевірки та матеріалів справи позивачем було надано копії наказів на списання витрат палива, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (вантажних), що використовуються позивачем у господарській діяльності, копію наказу б/н від 01.01.2020 року про затвердження норм витрат пального, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (автобусів), що використовуються позивачем у господарській діяльності, звіти GPS/GPRS по рівню палива за період з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року в розрізі кожного транспортного засобу, подорожні листи за червень 2020 року - серпень 2020 року в розрізі кожного транспортного засобу та акти на списання паливно-мастильних матеріалів за період червень-серпень 2020 року по кожному транспортному засобу (вантажному та маршрутному), що використовується підприємцем в господарській діяльності в період з 01.06.2020 року по 31.08.2020 року.

Відповідно до долучених до матеріалів справи документів, все пальне в кількості 56129,17 л, яке було придбане позивачем в період з 01.06.2020 року по 31.08.2020 року (з врахуванням залишку станом на 01.06.2020 року в кількості 2 350 л та крім залишку станом на 31.08.2020 року в кількості 11462,45 л) було використане в господарській діяльності.

Підтвердженням використання пального разом із використанням транспортних засобів в господарській діяльності платника податків свідчать також товарно-транспортні накладні, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), акти приймання-передачі робіт (послуг), заявки на перевезення, рахунки на оплату послуг перевезення за період червень-серпень 2020 року, розклади руху автобусів та схеми маршрутів, договори на перевезення пасажирів, дозволи для перевезення пасажирів, накази на відрядження за період з 01.06.2020 року по 31.08.2020 року.

Відтак, з наведених вище норм чинного законодавства та первинних документів, встановлено, що господарські операції позивача з придбання товарів були здійснені в межах його господарської діяльності, підприємець переслідував ділову мету при їх здійсненні та поніс зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами.

Щодо твердження в акті перевірки про відсутність ведення подорожніх листів, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неврахування відповідачем того факту, що наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України №488/346 від 29.12.1995 року була затверджена типова форма первинного обліку роботи вантажного автомобіля, зокрема і Типова форма № 2 - Подорожній лист вантажного автомобіля.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» №3565-VI від 05.07.2011 року, застосування подорожніх листів суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, стало необов`язковим з 14.08.2011 року.

При цьому згідно з наказом Міністерства інфраструктури та Міністерства економічного розвитку України №1005/1454 від 10.12.2013 року «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346» наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України №488/346 від 29.12.1995 року втратив чинність та були скасовані, зокрема типові форми подорожніх листів.

Застосування суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, у своїй господарській діяльності подорожнього листа вантажного автомобіля є необов`язковим. Однак, Договором про надання телепатичних послуг №40 від 01.09.2019 року, укладеного з ФОП ОСОБА_2 (Оператор) встановлено цілодобове обслуговування об`єктів (транспортних засобів), що знаходяться в межах та поза межами України, в т.ч., з метою відстеження за допомогою GPS/GPRS рівня витрат пального.

Враховуючи вищенаведене, спростовується також факт невикористання позивачем в господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей (запасних частин, комплектуючих) на загальну суму придбання 177302,00 грн. в т.ч. ПДВ 29 550,35 грн., що підтверджується належним чином зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, оскільки такі товари були використані для ремонту транспортних засобів, які, в свою чергу, використовуються для здійснення господарської діяльності позивача.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 460/74/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 12 серпня 2021 року.