Справа № 761/8558/17
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

30 серпня 2021 року

Київ

справа №761/8558/17

адміністративне провадження №К/9901/30095/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Т.Г. Стрелець, В.М. Шарапи

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про відшкодування збитків,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування збитків.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову про відшкодування збитків.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2018 року скасовано, провадження у справі про стягнення збитків закрито.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року справу № 761/8558/17 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про відшкодування збитків передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року, в задоволенні позову про відшкодування збитків відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року та ухвалити у цій справі нове рішення про задоволення позову повністю. При касаційному перегляді справи - надати належну оцінку всім доводам, наведеним у позовній заяві та в касаційній скарзі. Врахувати наведені у касаційній скарзі правові висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, а у разі відступу від цих правових висновків - навести мотиви такого відступу в мотивувальній частині відповідного судового рішення.

Касаційна скарга направлена до Верховного Суду через підсистему «Електронний Суд» 13 серпня 2021 року та зареєстрована Верховним Судом 16 серпня 2021 року, тобто подана в межах строку на касаційне оскарження.

За наслідками автоматизованого розподілу справи касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача - Олендера І.Я., суддів - Гончарової І.А., Ханової Р.Ф. на підставі протоколу від 16 серпня 2021 року.

17 серпня 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід, в якій вона просить відвести суддів Олендера І.Я., Гончарову І.А., Ханову Р.Ф. від розгляду цієї касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2021 року задоволено заяви суддів Олендера І.Я., Гончарової І.А., Ханової Р.Ф. про самовідвід. Справу № 761/8558/17 передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді.

Розпорядженням Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Богданюк Н. відповідно до підпункту 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл касаційної скарги у справі № 761/8558/17 (номер провадження № К/9901/300095/21).

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи № 761/8558/17 визначено наступний складі суддів: головуючий суддя - Коваленко Н.В., судді - Стрелець Т.Г., Шарапа В.М.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із тим, що 30 жовтня 2015 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року у справі № 761/14840/15-ц про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором вкладу «Блискуча сімка» від 08 грудня 2014 року №300937/76754/07-14 у сумі 8 417,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 183 477,98 грн, відсотки за користування коштами вкладу за період з 10 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року в розмірі 408,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8 897,50 грн, 3% річних за порушення виконання зобов`язання щодо повернення депозитних коштів за період з 10 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року в розмірі 122,45 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2 669,22 гривень.

В подальшому, позивачу через банк-агент в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було виплачено 183 858,34 гривень. Позивач вказує, що решта стягнутої з відповідача суми заборгованості за рішенням суду позивачці виплачена не була, а непогашена заборгованість банку перед вкладником за договором банківського вкладу від 08 грудня 2014 року в загальному розмірі становить 11 646,06 гривень.

У зв`язку із зазначеним, позивачка двічі зверталася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про виконання рішення суду, які, в свою чергу, були залишені без уваги та проігноровані адресатом.

Разом з тим, позивачка вказує, що в вересні 2016 року вона отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідь на свою скаргу, згідно змісту якої Фонд фактично відмовив їй у задоволенні вимог щодо виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року.

З огляду на викладене позивач вважає, що відповідачем порушене її майнове право на належне (повне та своєчасне) отримання виплати гарантованого відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та, як наслідок, спричинено майнових збитків та завдано моральної шкоди через неналежний розгляд відповідачем її заяв і скарг та фактичну відмову виконати відповідний обов`язок, покладений рішенням суду.

Встановлено, що судом першої інстанції призначено та розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У зв`язку з цим, відповідно до частини першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій проігнорували доводи, наведені позивачем в позовній заяві, відповіді на відзиви, в апеляційній скарзі та в інших процесуальних документах, поданих протягом розгляду цієї справи. Зокрема, суди не врахували, що згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень; адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Водночас, як зазначає скаржник, розмір заборгованості за договором вкладу позивача становить 195 504,40 гривень, згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року у справі № 761/14840/15-ц, що не перевищує граничної суми відшкодування 200 000 гривень.

Також скаржник зазначає, що всупереч пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17. Зазначає, що мотивуючи відмову у задоволенні позову, суди в оскаржуваних судових рішеннях послалися на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, згідно з якими запровадження в банку тимчасової адміністрації на час ухвалення рішення судом першої інстанції унеможливлює стягнення з нього коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, як зазначає скаржник, суди не звернули увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 відступила від зазначених правових висновків та в пункті 43 зазначила, що рішення суду про стягнення коштів з неплатоспроможного банку є підставою для звернення вкладника до Фонду та/або його уповноваженої особи із заявою про включення вимог кредитора банку в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом до реєстру вкладників, а вимог на суму, що перевищують гарантоване Фондом відшкодування, - до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Таким чином, скаржник вважає, що якщо рішення суду про стягнення заборгованості за вкладом у неплатоспроможному банку, якщо така заборгованість не перевищує граничну гарантовану суму 200 000 грн, підлягає виконанню шляхом виплати Фондом в порядку гарантованого відшкодування через внесення відповідної інформації в реєстр вкладників та подальшої виплати коштів в установленому законом порядку, а не в порядку «акцептування» вимог кредиторів.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам, Верховний Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 зазначила, що саме вкладник, у якого виник спір із банком стосовно повернення коштів за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до запровадження у банку тимчасової адміністрації (якщо такий вкладник не звертався до Фонду чи його уповноваженої особи із заявою про включення його вимог до реєстру вкладників або реєстру акцептованих вимог кредиторів банку), може звернутися до суду з позовом про стягнення з банку заборгованості за відповідним договором банківського вкладу. Запровадження в банку тимчасової адміністрації та початок процедури його ліквідації не забороняють задовольнити позов до такого банку про стягнення з нього коштів на користь вкладника у спорі щодо виконання зобов`язань за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до введення в банку тимчасової адміністрації. Таке рішення суду є підставою для звернення вкладника за Законом № 4452-VI до Фонду та/або його уповноваженої особи із заявою про включення вимог кредитора банку в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом до реєстру вкладників, а вимог на суму, що перевищують гарантоване Фондом відшкодування, - до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, які задовольняються з урахуванням черговості, встановленої статтею 52 Закону № 4452-VI. Зазначене рішення суду про стягнення з неплатоспроможного банку на користь вкладника заборгованості за договором банківського вкладу на таку черговість не впливає і не змінює її.

Отже, даний спір не стосується стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас, колегія суддів зауважує, що із оскаржуваних судових рішень убачається, що позивач не зверталась до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб/Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення її вимог як кредитора банку в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом до реєстру вкладників. Окрім того, вказані вимоги не були предметом судового розгляду та не заявлені в цій справі. Також позивач не оскаржувала дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів/Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, а тому посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 в межах заявлених позовних вимог є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає неприйнятним посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 200/14379/19-а, оскільки обставини у цій справі є нерелевантними, зокрема, стосуються невиконання зобов`язань із виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами у зв`язку із припиненням банку, в тому числі майже два роки після винесення судового рішення, яким було визначено статус позивача як вкладника.

Зазначає, що судом не досліджено докази, які б підтверджували «акцептування вимог позивача до восьмої черги кредиторів», оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні (пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

Також скаржник наголошує на тому, що наразі відсутні висновки Верховного суду з питань застосування статті 625 Цивільного кодексу України щодо зобов`язань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з виплати гарантованого відшкодування за вкладами в неплатоспроможних банках, що в силу пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною підставою для відкриття касаційного провадження.

Водночас, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на те, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес, оскільки наявність «суспільного інтересу» як обставина, яка може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за такими кількісними та якісними критеріями як:

1) суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій);

2) інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій).

У світлі обставин цієї справи та з обґрунтувань касаційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав, які б дозволили стверджувати, що вона становить значний суспільний інтерес.

Водночас, як зазначає скаржник, аналіз практики судів апеляційних інстанцій свідчить про задоволення таких позовів, зокрема, у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 280/1043/20, від 15 вересня 2020 року у справі № 160/13382/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 280/6460/19, Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі № 824/29/20-а, від 20 листопада 2020 року у справі № 600/794/20-а, в яких містяться висновки про те, що з моменту початку виплат вкладникам у неплатоспроможному банку настає прострочення Фонду як боржника в розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, що тягне за собою правові наслідки у вигляді застосування до Фонду майнової відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Окрім того, на час подання касаційної скарги у Верховному Суді перебуває низка аналогічних справ за позовами вкладників неплатоспроможних банків до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення майнової (інфляційної) та моральної шкоди, зокрема, справи № 640/12756/20, № 600/794/20-а, № 160/5223/19, № 280/1043/20, № 160/9662/19, № 160/1554/20, а тому вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в розумінні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

25 серпня 2021 року скаржником подано до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких з-поміж вищевикладеного, скаржник посилається на неврахуваннями судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування норм Цивільного кодексу України про стягнення моральної шкоди з суб`єктів публічного права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Колегія суддів вважає неприйнятним посилання скаржника на вказану судову практику, оскільки вона прийнята за інших правовідносин.

Також скаржник зазначає, що справа в силу підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України має для нього виняткове значення, оскільки вона намагається захистити свої права з 2015 року. Зазначає, що справу помилково розглянуто судами в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки позов у цій справі був поданий у 2017 році на підставі судового рішення про стягнення коштів, ухваленого у 2015 році. Під час розгляду справи судами цивільної юрисдикції справу № 761/8558/17 не було віднесено до «малозначних» чи «справ незначної складності», а також не було застосовано процесуальних фільтрів при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження в Касаційному цивільному суді, що також, на думку скаржника, є підставою для відкриття касаційного провадження на підставі підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З вищевикладеного Верховний Суд приходить до висновку, що зазначені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року.

Наведені доводи вказують на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, які у системному взаємозв`язку із пунктами 3, 4 частини четвертої цієї ж статті, і є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про відшкодування збитків.

Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №761/8558/17 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про відшкодування збитків.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Т.Г. Стрелець

Суддя В.М. Шарапа