Справа № 826/10217/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 серпня 2021 року

Київ

справа №826/10217/17

адміністративне провадження №К/9901/31851/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року

у справі №826/10217/17

за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Конопляний»

до Головного управління ДПС в місті Києві, Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №826/10217/17. Рішеннями судів попередніх інстанцій у цій справі адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «орендна плата з юридичних осіб» всього в сумі 1151420,04 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 921 136,03 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 230 284,01 грн. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій проаналізувавши пункт 8 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797 VIII від 21 грудня 2016 року, яким доповнено Кодекс статтею 19-3 та викладено в новій редакції підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів, дійшли висновку, що з 01 січня 2017 року організацію та проведення перевірок може бути здійснено лише зазначеними вище органами.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій визнали, що проведення 20 січня 2017 року податковим органом контрольного заходу по відношенню до позивача здійснено поза межами встановлених повноважень, внаслідок чого складений податковим органом акт перевірки №60/26-54-12-03-13 не може бути належним доказом вчинення позивачем податкового правопорушення, позаяк контрольний захід, проведений з порушенням встановленої процедури не може спричиняти жодних юридично значимих наслідків.

Відтак, оскільки податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки, яка (перевірка) проведена з порушенням статті 19-3 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, наслідком чого є його скасування.

Посилаючись на пункт 76.3 статті 76 та статтю 102 Податкового кодексу України суди попередніх інстанцій визнали, що в рамках спірних правовідносин перевірці підлягали податкові декларації позивача № від 28 січня 2014 року, № від 23 грудня 2015 року, № від 19 лютого 2016 року, стосовно яких відсутні повноваження у контролюючого органу на проведення перевірки такої звітності 20 січня 2017 року.

Звертаючись до Суду із касаційною скаргою відповідач визначає підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах. Вищенаведений аналіз судових рішень доводить що приписи цієї норми у справі взагалі не були застосовані судами при вирішенні справи 826/10217/19, оскільки в основу скасування податкового повідомлення - рішення покладено не дослідження складу податкового правопорушення, а порушення повноважень органу в розумінні частини 2 статті 19 Конституції України, внаслідок чого результаті перевірки, як спосіб реалізації органом державної влади владних управлінських функцій є неналежними доказами. Саме повноваження і норми, які їх регулюють були предметом судових досліджень та висновків судів попередніх інстанцій, на спростування яких доводи касаційного оскарження не наведені, підстави не визначенні.

Відтак, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №826/10217/17 за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Конопляний» до Головного управління ДПС в місті Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф.Ханова