Справа № 140/6605/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02 вересня 2021 рокуЛуцькСправа № 140/6605/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Представника Уповноваженого з дотриманням прав і свобод Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Іванкевича Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Представника Уповноваженого з дотриманням прав і свобод Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Іванкевича Віктора Вікторовича (далі відповідач) про визнання протиправними дій, які полягали у порушенні права на таємницю кореспонденції.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

На ім`я ОСОБА_2 (матері позивача), в червні місяці цього року, надійшов конверт, в якому містився лист з додатками від відповідача.

Так, в даному конверті містився лист за № 6347.2/В-7389.3/21/21/28.4 від 07.06.2021, цей лист був оформлений на ім`я ОСОБА_2 . До цього листа були долучені додатки, а саме: копія листа Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області за № 401/01-15 від 17.05.2021 та копії заяв позивача від 26.02.2021. Тобто, конверт адресований на ім`я ОСОБА_2 , а в конверті знаходились документи, що містили інформацію, в тому числі і про позивача.

Вказане свідчить про порушення таємниці кореспонденції позивача, оскільки інформація про нього та його кореспонденцію була відповідачем направлена на ім`я зовсім іншої особи.

Вважає, що відповідач зобов`язаний, серед іншого, забезпечувати таємницю кореспонденції відправленої ним у відповідь на звернення громадян будь-яким способом.

Ухвалою від 03.08.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, викладених у позові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства зважаючи на таке.

З тексту позовної заяви відомо, що позивач звернуся до суду за захистом особистих немайнових прав, в тому числі на захист права на таємницю листування.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.

В даному випадку позивач зазначає, що відповідачем порушено його право на таємницю листування.

Згідно з статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 31 Конституції України у розділі «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина» визначено, що кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Відповідно до частини першої статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦК України, якою визначено види особистих немайнових прав, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Частиною другою статті 270 ЦК України визначено, що цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦК України, фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції.

Вказані права закріплені в главі 22 ЦК України «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи».

Згідно з приписами частини першої статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Отже, предметом розгляду цивільної справи можуть бути дії посадової особи органу державної влади, якими порушуються приватні інтереси фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи викладене, та те, що права та інтереси, які просить захистити позивач, носять приватно-правовий характер, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися місцевим судом за правилами цивільного судочинства.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Також суд, роз`яснює позивачу, що дана справа належить до юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.

Положеннями частини другої статті 238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак, позивачу належить повернути сплачений ним згідно квитанції № 0.0..1 від 25.06.2021 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного суду України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Представника Уповноваженого з дотриманням прав і свобод Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Іванкевича Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій.

Повернути Хлопеку Міхалу Казімежу ( АДРЕСА_1 , тимчасова посвідка на проживання в Україні № 3772 від 16.12.2009) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Ф.А. Волдінер