Справа № 540/2550/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2550/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивача) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої до п.7-1 ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, передбачену до п.7-1 ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в сумі 32454,0 грн..

Ухвалою від 10.06.2021 р. відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 01.12.2006 наказом № 334-к був звільнений з Бериславської ЦРЛ за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по вислузі років. 04.12.2006 позивачу призначено пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 29.12.2006 наказом №350-к від 28.12.2006, прийнятий на посаду лікаря-педіатра дільничного дитячої консультації. У зв`язку з цим, до Управління ПФУ у Бериславському районі позивачем подана заява про припинення нарахування та виплати пенсії за вислугою років, з підстав продовження роботи. Нарахована пенсія за період січень - лютий 2007 року позивачем повернута через банківську установу до ПФУ. 23.01.2016 позивачу виповнилося 60 років, тобто він досяг віку, який надає право на отримання пенсії за віком та 25.01.2016 року він вперше звернувся до Управління ПФУ у Бериславському районі із заявою про нарахування та виплату пенсії за віком. 22.02.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, з заявою про нарахування та виплату йому грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач листом № 1648-1123/Д-02/8-2100/21 від 22.03.2021 року відмовив ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги. На думку відповідача, ОСОБА_1 до призначення пенсії за віком отримував іншу пенсію за вислугу років, що відповідно до приписів п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключає виплату грошової допомоги. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки пенсія за віком йому призначена вперше, а всі виплачені кошти у 2006 році він повернув до ПФУ.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що 22.02.2021 позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, як медичному працівнику, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 22.03.2021 листом № 1648-1123/Д-02/8-2100/21 Позивача повідомлено про відсутність правових підстав для виплати йому зазначеної грошової допомоги. Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Оскільки позивачу була призначена та виплачувалась у 2006 році пенсія за вислугу років, він не має права на отримання допомоги. Також відповідач вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Із вказаних підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд відмічає наступне.

Відповідач наполягає на безпідставному пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позивач стверджує, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову допомогу, порушивши приписи п. 4.2 Постанови Правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1, якою саме на відповідача покладається обов`язок при зверненні особи за призначенням пенсії надати їй інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії, з`ясувати наявність у заявника особливого (особливих) статусів, особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат та інш. Відповідач такі вимоги не виконав, тому позивач про своє порушене право дізнався лише у 2021році та відразу звернувся листом до УПФУ. Із вказаних підстав просить суд поновити строк звернення до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даному питанні, суд зазначає, що право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення на підставі пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у позивача виникло одночасно із призначенням пенсії за віком у 2016році.

Суд відмічає, що ні Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , ні постанова КМУ «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» не пов`язують право на отримання грошової допомоги із фактом звернення особи до пенсійного органу із відповідною заявою про її отримання. Така допомога нараховується і виплачується пенсійним органом самостійно, виходячи із інформації, що міститься в пенсійній справі.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд відмічає, що право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, в даному випадку - органом пенсійного фонду за зверненням такої особи.

У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист.

Враховуючи наведене, суд вважає, що посилання відповідача на те, що строк звернення до суду слід обчислювати з дати призначення пенсії позивачу 2016 року, є помилковим, оскільки виходячи з принципу «належного врядування» пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.

Таким чином, при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній справі слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , наказом № 101 від 14.08.1980 року був зарахований на посаду лікаря-педіатра Бериславської ЦРЛ та у подальшому 01.12.2006 наказом № 334-к звільнений з Бериславської ЦРЛ за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років.

04.12.2006 позивачу призначена пенсія за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

29.12.2006 наказом №350-к від 28.12.2006, позивач прийнятий на посаду лікаря-педіатра дільничного дитячої консультації.

У зв`язку з цим, до Управління ПФУ у Бериславському районі позивачем подана заява про припинення нарахування та виплати пенсії за вислугою років, з підстав продовження роботи. Нарахована пенсія за період січень - лютий 2007 року позивачем повернута через банківську установу до ПФУ.

28.02.2013 ОСОБА_1 звільнений з попередньої посади наказом №33-к по переводу в КЗ «Бериславський районний центр первинної медико-санітарної допомоги, відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України. 01.03.2013 прийнятий на посаду лікаря-педіатра дільничного в міську амбулаторію Бериславського районного центру первинної медико-санітарної допомоги по переводу.

23.01.2016 позивачу виповнилося 60 років, тобто він досяг віку, який надає право на отримання пенсії за віком та 25.01.2016 року звернувся до Управління ПФУ у Бериславському районі із заявою про нарахування та виплату пенсії за віком.

На час його звернення за призначенням пенсії за віком 25.01.2016 року він мав страховий стаж 36 років 7 місяців.

Розпорядженням № 1366608 від 01.02.2016р. позивачу призначена пенсія за віком у розмірі 1131,17 грн.

22.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, з заявою про нарахування та виплату йому грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 32454 гривні 50 коп.

Листом № 1648-1123/Д-02/8-2100/21 від 22.03.2021 року відповідачем ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відмовлено. Мотивуючи відмову відповідач послався на той факт, що ОСОБА_1 первинно пенсію призначено з 04.12.2006 року за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на той час він був звільнений з посади. В подальшому виплату пенсії було припинено в зв`язку з працевлаштуванням ОСОБА_1 на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років з 29.12.2006 року. Тобто до призначення пенсії за віком позивач отримував іншу пенсію за вислугу років, що відповідно до приписів п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключає виплату грошової допомоги.

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін, суд застосовує наступна правові норми.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї законодавчої норми постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

Цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та механізм її виплати.

Відповідно до п.п.2-7 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Судом встановлено, що спір між сторонами стосується тієї обставини, чи отримував позивач до часу призначення йому пенсії за віком - 25.01.2016р. іншу пенсію.

Позивач стверджує, що всі отримані кошти були повернені, а факт не призначення йому іншої пенсії підтверджений рішеннями судів у справі № 647/1699/16-а, які набрали законної сили.

Відповідач стверджує, що у 2006 році позивачу була призначена пенсія за вислугою років, відтак він не має права на отримання допомоги.

Із приводу позицій сторін, суд зазначає наступне.

Як слідує із матеріалів пенсійної справи позивача, протоколом № 412 від 08.12.2006р. позивачу призначена пенсія за вислугу років з 04.12.2006р. (а.с. 29).

12.02.2007р. позивач звернувся до відповідача із заявою про тимчасове припинення нарахування та виплати пенсії у зв`язку із виходом на роботу (а.с. 48).

Позивач стверджує, що відповідно до платіжних доручень №1249 та 3/1544 від 24.04.2007 ОСОБА_1 на рахунок пенсійного фонду було перераховано 849,96 грн. (406,01 грн. + 443,95 грн.), нарахована пенсія за період січень - лютий 2007 року.

Пенсія за 25 днів грудня 2006 року в сумі 316,13 грн. повернута позивачем до пенсійного фонду 23.09.2016 року, що підтверджується копією квитанції № 0.0.622972012.1 (а.с. 19).

Дана обставина не заперечується відповідачем.

Відтак позивач підтверджує, що до призначення йому пенсії за віком він вже раніше отримував пенсію за вислугу років і на час призначення пенсії за віком 25.01.2016р., йому була виплачена пенсія за грудень 2006 року.

Суд не бере до уваги посилання позивача на обставини, встановлені рішеннями судів у справі № 647/1699/16-а, оскільки ці обставини стосуються встановлення факту переведення позивача із одного виду пенсії на інший чи призначення нової пенсії.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 28.11.2019р. у справі № 647/1699/16-а зазначив: «…З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має і враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що (передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком). Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше у січні 2016 року…».

Відтак Верховний Суд підтвердив факт призначення позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ у 2006 році, а сам позивач підтверджує факт отримання коштів та не повернення пенсії за грудень 2006 року на час призначення пенсії за віком у 2016р.

Крім того, суд наголошує, що п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чітко передбачає, що грошова допомога виплачується виключно особам, які до цього не отримували будь-яку пенсію, а не лише пенсію одного виду, наприклад, за віком.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що спірне рішення/дія/бездіяльність є правомірними, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач обґрунтував та довів доказами правомірність спірного рішення, разом із тим, як доводи позивача про незаконність спірного рішення були спростовані відповідачем та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Згідно з наказами голови суду від 12.07.2021 р. №05-06/50 та №05-06/51 головуюча суддя Морська Г.М. перебувала у щорічній основній відпустці, у зв`язку з чим рішення по справі № 540/2734/21 прийнято - 28.08.2021р..

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 112010200