Справа № 826/9762/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9762/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології безпеки ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології безпеки ЛТД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології безпеки ЛТД» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.06.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1121751,00 грн, № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 481103,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» з контрагентами, а саме: ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Іствуд Груп», ТОВ «Кейнфор», ТОВ «Вієн ЛТД» та ТОВ «Селінкс Україна» є помилковими та спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.06.2018 № та №.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.06.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 108012 грн, з них за основним платежем - 72008 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 36004 грн.

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.06.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 39032 грн, з них за основним платежем - 38357 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 675 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві на користь ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД», сплачений судовий збір у розмірі 2205,66 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві, ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 скасовано, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні позову і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За висновками касаційної інстанції необхідно встановити та перевірити - хто саме підписував первинні документи від імені ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Кейнфор» та хто саме був відповідальним за ведення господарської діяльності від імені цих підприємств у відповідний період та чи зазначені у вироках Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у справі №757/9289/16-к, Печерського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року у справі №757/13559/16-к, Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2017 року у справі №522/15012/17, Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2017 року у справі №757/56710/17-к, Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі №757/22807/17-к злочини, вчинені посадовими особами зазначених контрагентів, можуть впливати на зазначені в Акті перевірки порушення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.06.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 108012 грн, з них за основним платежем -72008 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 36004 грн;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.06.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 39032 грн, з них за основним платежем -38357 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 675 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт наголошує, що вирок у кримінальній справі не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій. Зазначає про використання платником придбаного в спірних контрагентів товару в межах власної господарської діяльності.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Також позивач просить розгляд апеляційної скарги здійснювати в судовому засіданні.

У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що визначені у частині першій статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) умови є самостійними та не залежними один він одного для цілей застосування судом апеляційної інстанції письмової процедури розгляду спору. Тобто, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) є безпосередньою підставою для можливості застосування письмового провадження незалежно від наявності чи відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частини другої статті 311 КАС якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Водночас, з огляду на положення частин першої та четвертої статті 308 КАС, у суду відсутні підстави вважати необхідним розгляд справи здійснювати у судовому засіданні. Відповідних обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було. Наявні в матеріалах справи та зібрані судом першої інстанції докази дають змогу у повній мірі встановити необхідні обставини справи та правильно вирішити спір.

Тому, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення її розгляду у судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ГУ ДФС у м. Києві з 26 квітня 2018 року по 11 травня 2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 11 лютого 2014 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої 25 травня 2018 року складено Акт № 361/25-15-14-01/39090552.

Згідно висновків Акта перевірки, позивачем порушено вимоги:

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 436361 грн, а саме: 2015 року - 257394 грн; 2016 року - 178967 грн;

- пункту 185 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.6 статті 201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість у загальному розмірі 747834 грн, у тому числі: травень 2015 року - 42350 грн; червень 2015 року - 73900 грн; липень 2015 року - 11031 грн; серпень 2015 року - 10255 грн; вересень 2015 року - 28789 грн; жовтень 2015 року - 18229 грн; листопад 2015 року - 28650 грн; грудень 2015 року - 58458 грн; лютий 2016 року - 48333 грн; червень 2016 року - 27150 грн; липень 2016 року - 36050 грн; серпень 2016 року - 70846 грн; вересень 2016 року - 19475 грн; жовтень 2016 року - 40718 грн; грудень 2016 року - 233600 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві 11 червня 2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 481103 грн, у тому числі: 436361 грн - за податковими зобов`язаннями та 44742 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № , яким збільшено суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1121751 грн, у тому числі: 747834 грн - за податковими зобов`язаннями та 373917 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а також вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з необґрунтованості позовних вимог в частині господарських операцій за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Кейнфор» та вірного висновку контролюючого органу про те, що операції між позивачем та його контрагентами не були направлені на досягнення взаємної вигоди, а були направлені на безпідставне формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» (Замовник) та ТОВ «Укрінжиніринг Він» (Підрядник) в особі директора ОСОБА_9., укладено договори: про надання послуг з технічного обслуговування обладнання систем пожежної сигналізації від 30 жовтня 2015 року №119, від 01 квітня 2015 року №96; про виконання малярних робіт від 09 липня 2015 року №71-Р, від 21 вересня 2015 року №l02-P, від 19 жовтня 2015 року №114-Р, від 27 листопада 2015 року №124; про виконання монтажних робіт від 18 травня 2015 року №6-М.

Договори, акти виконаних робіт, податкові накладні тощо, з боку ТОВ «Укрінжиніринг Він» підписані директором - ОСОБА_9., якого згідно вироку Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у справі №757/9289/16-к визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частини першої статті 205 КК України, зокрема, у вироку зазначено, останній не мав наміру здійснювати діяльність, зафіксовану у статутних документах ТОВ «Укрінжинірінг Він», а діяв у порушення встановленого законодавством порядку здійснення підприємницької діяльності усупереч вимогам законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб`єктів підприємництва.

Розрахунок був здійснений у безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Укрінжиніринг Він» на загальну суму 1127500 грн.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ «Арматех Буд», (Виконавець) в особі директора ОСОБА_1 укладено: договір з перевірки (огляду) системи пожежної автоматики №29/16-02 від 4 лютого 2016 року, договір з виконання монтажних робіт №105/15-11 від 02 листопада 2015 року, договори відступлення права вимоги №30 від 01 квітня 2016 року та №3 від 21 березня 2016 року щодо заборгованості по договору №29/16-02 від 04 лютого 2016 року.

Договори, акти виконаних робіт, податкові накладні тощо, з боку ТОВ «Арматех Буд» підписані директором - ОСОБА_1., якого, згідно вироку Печерського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року у справі №757/13559/16-к, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частини першої статті 205 КК України, зокрема, у вироку зазначено, що не маючи наміру здійснювати діяльність підприємства, пов`язану з торгівлею товарами (виконанням робіт, наданням послуг), зафіксовану у статутних документах ТОВ «Арматех Буд», усвідомлюючи протиправний характер запропонованих йому дій як майбутнього засновника та власника вказаного підприємства, ОСОБА_1 , перебуваючи у червні 2015 року у м Києві, погодився на пропозицію невстановленої особи придбати ТОВ «Арматех Буд» з метою прикриття незаконної діяльності.

Розрахунок був здійснений у безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Арматех Буд» на загальну суму 640745,38 грн.

Між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» (Замовник) та ТОВ «Алето Союз» (Виконавець) в особі директора ОСОБА_2 , укладено договори: №87/АС/16 від 25 серпня 2016 року на виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт; №88/АС/16 від 25 серпня 2016 року, №77/АС/16 від 15 серпня 2016 року, №104/АС/16 від 03 жовтня 2016 року, №105/АС/16 від 03 жовтня 2016 року, №106/АС/16 від 03 жовтня 2016 року на виконання малярних робіт з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій.

Перевіркою встановлено, що Договори, акти виконаних робіт, податкові накладні тощо, зі сторони ТОВ «Алето Союз» підписані директором - ОСОБА_3. Розрахунок був здійснений в безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Алето Союз» на загальну суму 361158,85 грн.

Згідно баз даних ДФС України по ТОВ «Алето Союз» встановлено наступне: основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля; на підприємстві відсутні основні засоби; інформація про власні чи орендовані основні засоби - відсутня; податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ) за 2015-2016 роки - не подавались.

Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 14 листопада 2017 року винесено Вирок у справі №522/15012/17 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України. Згідно вказаного вироку ОСОБА_3 , діючи умисно, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи, що юридична особа створюється з метою прикриття незаконної діяльності, у травні 2016 року, за пропозицією невстановленої особи, надав згоду та придбав на своє ім`я фіктивне підприємство ТОВ «Алето Союз» без фактичної мети здійснювати фінансово - господарську діяльність вказаного підприємства.

Між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» (Замовник) та ТОВ «Укрбуд об`єкт» (Підрядник) в особі директора ОСОБА_4 укладено договори: №38 від 06 червня 2016 року про надання послуг з технічного обслуговування обладнання систем пожежної сигналізації; №39 від 06 червня 2016 року про технічне обслуговування систем; №48 від 21 червня 2016 року щодо виконання малярних робіт; №63 від 21 липня 2016 року щодо виконання демонтажних робіт; №65 від 22 липня 2016 року щодо виконання монтажних робіт; №69 від 29 липня 2016 року щодо перевірки технічного стану і профілактичних вимірювань електроустаткування, електричних мереж і заземлюючих пристроїв у ЦДЮТ, ДНЗ, міжшкільних навчально-виробничих комбінатах, у загальноосвітніх закладах (школах) Васильківського району Київської області; №73 від 03 серпня 2016 року щодо виконання малярних робіт з вогнезахисного обробляння дерев`яних конструкцій; №44 від 17 червня 2016 року щодо виконання монтажних робіт, №52 від 23 червня 2016 року щодо виконання монтажних робіт.

Договори, акти виконаних робіт, податкові накладні тощо, зі сторони ТОВ «Укрбуд об`єкт» підписані директором - ОСОБА_4 .

Розрахунок був здійснений в безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Укрбуд об`єкт» на загальну суму 523957,26 грн.

Печерським районним судом м. Києва 04 грудня 2017 року винесено Вирок у справі №757/56710/17-к за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частини першої 1 статті 205 КК України, згідно якого невстановлена слідством особа та ОСОБА_4 домовились про перереєстрацію на його ім`я, як засновника та службової особи (директора та головного бухгалтера) підприємства, в органах державної влади, юридичної особи - ТОВ «Укрбуд об`єкт» за грошову винагороду, без наміру здійснювати законну господарську діяльність.

Між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» та ТОВ «Кейнфор» в особі директора ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу №144 від 30 грудня 2016 року.

Між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» (Боржник), ТОВ «Кейнфор» (Первісний кредитор) в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ «Брейнс» (Новий кредитор) особі директора ОСОБА_6 укладено Договір №б/н від 10 травня 2017 року про відступлення права вимоги за договором №144 від 30 грудня 2016 року, укладеного між Первісним кредитором та ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД».

Між позивачем (Боржник), ТОВ «Кейнфор» (Первісний кредитор) в особі директора ОСОБА_5 та ПП «ЖБК Славутич» (Новий кредитор) особі директора ОСОБА_7 укладено Договір №10/08 від 21 серпня 2017 року про відступлення права вимоги.

Між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» (Боржник), ТОВ «Кейнфор» (Первісний кредитор) в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ «Соул Санрайз» (Новий кредитор) особі директора ОСОБА_8 , укладено Договір №10/09 від 11 вересня 2017 року про відступлення права вимоги.

Розрахунок був здійснений в безготівковій формі на банківський рахунок ТОВ «Кейнфор» у розмірі 1401600 грн.

Згідно баз даних ДФС України по ТОВ «Кейнфор» встановлено, що директором та головним бухгалтером є одна особа - ОСОБА_5 ; податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ) за IV квартал 2016 року не подавався; основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля; інформація про власні чи орендовані основні засоби - відсутня.

Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що Печерським районним судом м. Києва 17 травня 2017 року винесено Вирок у справі №757/22807/17-к за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204, частиною другою статті 204 КК України, згідно якого останній домовився про реєстрацію на його ім`я, як засновника та службову особу підприємства, в органах державної влади, юридичної особи - ТОВ «Кейнфор» за грошову винагороду, без наміру здійснювати законну господарську діяльність. Отже, ОСОБА_5 , діючи умисно, вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (перереєстрації) юридичної особи завідомо неправдиві відомості, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 205-1 КК України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладені Договори між ТОВ «Сучасні технології безпеки ЛТД» та ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Кейнфор» не опосередковувалися реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет.

Фактично, підприємствами-контрагентами здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з надання робіт на користь позивача і складено первинні бухгалтерські документи всупереч норм ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

В даному випадку відсутній факт формування, згідно з абз.2 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідного активу як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абз.5 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

Всі первинні документи контрагентів позивача є неналежними, оскільки вони підписані особами, які значилися як засновниками та директорами, проте фактично ніякого відношення до підприємств не мали, фінансово-господарською діяльністю не займалися, адміністративно - розпорядчі функції керівників підприємств не виконували, що встановлено в межах розслідування кримінальних справ, порушених за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.205 Кримінального кодексу України.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що первинні документи, виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів/робіт/послуг.

Наведена позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 825/2042/14 та у справі № 808/2159/17, від 18 червня 2020 року у справі № 826/14035/17, від 26 березня 2020 року у справі № 826/9563/17, від 22 квітня 2020 року у справі № 826/26660/15, від 28 травня 2020 року у справі № 826/21456/15, від 25 червня 2020 року у справі № П/811/4064/14.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Вказаний висновок неодноразово підтримувався також і Верховним Судом, зокрема у постанові від 02.04.2019 по справі №809/189/16, у якій додатково вказано про те, що позивач взяв на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірного контрагента, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції додатково наголошує, що наявність всіх необхідних реквізитів первинних документах, належна реєстрація контрагентів, правильний математичний розрахунок суми операцій, відсутність відомостей про відсутність контрагентів за місцезнаходженням тощо, безумовно не свідчить про правильність відображення позивачем у податковому обліку операцій, які зафіксовані у спірних документах, оскільки реальності здійснення таких операцій судом у ході апеляційного провадження не встановлено.

Так, як зазначалося, саме лише документальне підтвердження, правильність документального оформлення певних операцій, не свідчить про правильність відображення таких операцій у податковому обліку. Одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою, у відповідності до якого неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі спірним є не так питання наявності чи відсутності певних первинних документів, а питання можливості підтвердження такими документами відомостей податкового обліку з огляду на обставини реальності чи нереальності господарських операцій, які зафіксовані у них.

У даному випадку, позивач надав документи, що відображають операції з постачання товару та надання послуг. Саме ці операції позивач і відобразив у податковому обліку. Водночас, у ході розгляду справи було встановлено, що ці операції не були реальними та оформлені лише на документах, а тому позивач не мав права відображати саме такі операції податковому обліку та враховувати їх при розрахунку податкового кредиту.

Така позиція узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в пункті 32 рішення про справі «Булвес АД» проти Болгарії», в якому ЄСПЛ погоджується з рішенням Суду ЄС в аналогічному Рішенні від 06.07.2006 у об`єднаних справах C-439/04 і C-440/04 Аксель Кіттель проти Уряду Бельгії (C-439/04) і Уряд Бельгії проти Реколта Рісайклінг СПРЛ (C-440/04): « <...> коли на основі об`єктивних факторів було встановлено, що товар поставляється особі зі статусом платника податків, яка знала чи повинна була знати про те, що купуючи товар, вона приймає участь в операції, пов`язаній з обманним уникненням сплати ПДВ, національний суд відмовляє такій особі у податковому кредиті».

Практика Європейського суду з прав людини говорить про те, що у випадку зловживання з боку певної фізичної або юридичної особи, вони (Держави-члени Конвенції) можуть вжити відповідних заходів з метою запобігти, зупинити або покарати за такі зловживання. Таким чином позбавлення особи права на податковий кредит у зв`язку з виявленими зловживаннями зі сплати ПДВ є можливим та відповідає практиці ЕСПЛ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 804/11607/13-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 818/920/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 820/1975/17.

Відтак, з урахуванням наведених доказів у своїй сукупності, з урахуванням заперечень керівників контрагентів позивача в участі у створенні та діяльності відповідного підприємства, що встановлено відповідними судовими рішенням у кримінальних справах, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових стверджувати про реальність та товарність господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання.

Судова колегія звертає увагу на те, що встановлення факту взаємовідносин позивача з фіктивними суб`єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності підприємства, оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту та валових витрат від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Однак, встановлені вище обставини не підтвердження реальності господарських договорів та дійсного руху активів платника податків унеможливлюють формування останнім даних податкового обліку з вказаними вище контрагентами. Відсутність ознак реальності господарських операцій не може бути підставою для формування даних податкового обліку навіть за умови фіксації у паперовому вигляді окремими документами фактів надання послуг за договором, що був предметом перевірки контролюючого органу.

Колегія суддів дійшла вищевказаних висновків проаналізувавши вироки Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у справі №757/9289/16-к, Печерського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року у справі №757/13559/16-к, Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2017 року у справі №522/15012/17, Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2017 року у справі №757/56710/17-к, Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі №757/22807/17-к, та встановивши, що особи, які визнанні винними у вказаних вироках були засновниками ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Кейнфор», а отже і відповідальними особами за ведення господарської діяльності від їх імені та заперечували свою причетність до діяльності підприємств.

При цьому, позивачем не зазначено протилежного, тобто не вказано інших осіб, які були відповідальними за ведення діяльності вищевказаних підприємств, не спростовано факту встановленого вироками судів, та не спростовано того, що особи, які заперечували свою причетність до ведення господарської діяльності товариств підписували первинні документи.

Крім того, позивачем не надано доказів, що у відповідні періоди господарської діяльності товариств, від їх імені діяльність здійснювали інші особи, тобто у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що протягом спірних у даній справі періодів, які було досліджено актом перевірки № 361/25-15-14-01/39090552 від 25 травня 2018 року, керували товариствами інші особи ніж ті, що визнанні винними за вироками суду.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині господарських операцій за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Укрінжиніринг Він», ТОВ «Арматех Буд», ТОВ «Укрбуд Об`єкт», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Кейнфор», тому є вірним висновок контролюючого органу про те, що операції між позивачем та його контрагентами не були направлені на досягнення взаємної вигоди, а були направлені на безпідставне формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток, а відтак податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.06.2018 № та № підлягають скасуванню у відповідній частині.

Щодо клопотання про виклик у якості свідка директора позивача, то суд апеляційної інстанції наголошує, що спір у даній справі цілком можливо вирішити за наявними у справі доказами без заслуховування свідчень наведеної особи. Відтак, підстави для задоволення поданого клопотання відсутні.

Щодо доводів скаржника в частині, що стосується протиправності розгляду даної справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У свою чергу, згідно частин другої, третьої, пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом перегляду суду першої інстанції у новому розгляді справи були вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень на суму 1 455 810 грн, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, спір у даній справі підлягав розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 317 КАС порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на викладені обставини, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов в частині позовних вимог, які не були задоволені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019, залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення частково.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології безпеки ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні технології безпеки ЛТД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог, які не були задоволені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя Є.В. Чаку