Справа № 200/2784/21-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року справа №200/2784/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 р. у справі № 200/2784/21-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання повторно розглянути заяву про зобов`язання призначення пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, УПФУ), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 572 від 05.02.2021 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 03.02.2021 № 572 та зарахувати до пільгового стажу періоди його роботи з 31.03.1993 по 18.04.2000 і з 17.05.2004 по 31.03.2008 у якості електрослюсаря підземного на гідрошахті "Красногорівська", з 01.04.2008 по 31.08.2010 в якості механіка підземного та начальника дільниці підземного і з 26.04.2011 по 15.04.2013 в якості начальника дільниці підземного на ТОВ "Техіновація", з 04.04.2016 по 30.09.2016 в якості гірничого майстра підземного у філії "Добропільське Енергопідприємство" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", з 13.10.2016 по 21.11.2018 та з 23.11.2018 по 24.09.2019 на посаді електрослюсаря підземного та головного механіка на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбкерген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля".

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 572 від 05.02.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язав Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 03.02.2021 № 572 та зарахувати до пільгового стажу періоди його роботи з 31.03.1993 по 18.04.2000 і з 17.05.2004 по 31.03.2008 у якості електрослюсаря підземного на гідрошахті "Красногорівська", з 01.04.2008 по 31.08.2010 в якості механіка підземного та начальника дільниці підземного і з 26.04.2011 по 15.04.2013 в якості начальника дільниці підземного на ТОВ "Техіновація", з 04.04.2016 по 30.09.2016 в якості гірничого майстра підземного у філії "Добропільське Енергопідприємство" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля"; стягнув на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28а, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 606 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Позивач, частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині не зарахування стажу за період роботи позивача з 13.10.2016 по 21.11.2018 та з 23.11.2018 по 24.09.2019 року у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що несплата страхових внесків є підставою для відмови в зарахуванні страхового стажу за відповідний період, оскільки не врахував «Постановление Конституционного Суда РФ от 10.07.2007 N 9-П». Апелянт зазначає, що відсутність факту перерахування страхових внесків роботодавцем , не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до стажу.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року замінено в адміністративній справі № 200/2784/21-а відповідача - Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

03 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України та надав наступні документи: заяву про призначенні пенсії № 572 від 03.02.2021 року; трудову книжку НОМЕР_2 ; диплом НОМЕР_3 ; військовий квиток НОМЕР_4 ; довідки про підтвердження наявного трудового стажу видані ВОК ЛШ "Імені Максима Горького" № 427, № 426, № 425 від 12.11.2018 року; довідки про підтвердження наявного трудового стажу, видані ВСП "Шахтоуправління "Білозерське" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" № 716 від 26.10.2018 року, № 836, № 837, № 838, № 839 від 23.11.2018 року, № 276, № 277 від 01.11.2018 року, № 247 від 03.02.2021 року; довідки про підтвердження наявного трудового стажу, видані Селидівською дирекцією з ліквідації шахт ДП "Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств б/н та б/д; довідки про підтвердження наявного трудового стажу та спуски виїзда в шахту, видані ТОВ "Техіновація" б/н та б/д; довідки про підтвердження наявного трудового стажу "Державний ТРЕСТ "Арктивугілля" № 747/сп від 21.09.2018 року, № 706/сп, № 707/сп, № 708/сп від 31.08.2018 року, № 392/10 від 24.09.2018 року, № 224/сп від 24.05.2019 року, № 129/сп від 18.04.2019 року, № 135/сп від 24.04.2019 року, № 150/10 від 28.05.2019 року; картки соціальної оцінки умов праці, видані "Державний ТРЕСТ "Арктивугілля" № 11, № 62 б/д; паспорта та ідентифікаційний номер.

Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 572 від 05 лютого 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058 у зв`язку з тим, що на думку посадових осіб відповідача, страховий стаж складає 24 років 10 місяців 07 днів, у тому числі стаж роботи в підземних умовах ст. 14-25 - 06 років 021 місяць 10 днів, ст. 14-20 - 01 рік 11 місяців 07 днів. В загальній кількості стаж на підземних роботах складає 08 років 18 днів.

Позивачу не було зараховано до пільгового стажу за ст. 14-25 не зараховано періоди роботи на ліквідованому підприємстві "Гідрошахта "Красноармійська": з 31.03.1993 року по 18.04.2000 року в якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті; з 17.05.2004 року по 31.03.2008 року в якості електрослюсаря підземного, у зв`язку з ненаданням пакету документів для розгляду комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Періоди роботи позивача з 04.04.2016 року по 30.09.2016 року на підприємстві Філія "Добропільське Енергопідприємство" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" в якості гірничого майстра підземного не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку з тим, що заявник не надав довідки, уточнюючі пільговий характер роботи. Оскільки, в довідках, підтверджуючих пільговий стаж на підземні спуски за період роботи заявника на підприємстві ТОВ "Техіновація" відсутня дата видачі та вихідний номер, зарахувати періоди роботи з 01.04.2008 року по 31.08.2010 року в якості механіка підземного та начальника дільниці підземного та з 26.04.2011 року по 15.04.2013 року в якості начальника дільниці підземного до пільгового стажу за ст. 14-25 , на думку відповідача, немає підстав.

Страховий стаж за період роботи позивача з 13.01.2016 року по 21.11.2018 року та 23.11.2018 року по 24.09.2019 року (Російська Федерація, згідно довідок від 31.08.2018 року № 708/сп та від 18.04.2019 року № 129/сп) на посаді електрослюсаря підземного та головного механіка відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Оскільки разом із заявою про призначення пенсії за віком заявник не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та документами, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації за цей період, позивачу стаж його роботи за періоди з 13.01.2016 року по 21.11.2018 року та 23.11.2018 року по 24.09.2019 року не зараховано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1788-XII, пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5)

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, зазначеним Порядком передбачено у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою або іншими документами.

Матеріли справи свідчать, що трудова книжка НОМЕР_2 не містить записів, щодо роботи ОСОБА_1 в період з 13.10.2016 року по 21.11.2018 року та з 23.11.2018 року по 24.09.2019 року на руднику Баренцбург (арх. Шпіцберген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля" на посадах електрослюсарем підземним, головним механіком.

Разом з цим, згідно наданих уточнюючих довідок від 21.09.2018 року № 747/сп, від 31.08.2018 року № 706/сп, № 707/сп, № 708/сп, від 24.09.2018 року № 392/10, від 24.05.2019 року № 224/сп, від 18.04.2019 року № 129/сп, від 24.04.2019 року № 135/сп, від 28.05.2019 року № 150/10, позивач з 13.10.2016 року по 21.11.2018 року та з 23.11.2018 року по 24.09.2019 року працював за трудовими договорами електрослюсарем підземним, головним механіком на руднику Баренцбург (арх. Шпіцберген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля".

Професія (посада) позивача, за якою він працював у спірний період, відноситься до Списку чинному на період роботи позивача, що не заперечується відповідачем.

Отже уточнюючи довідки мають необхідні дані за спірні періоди, які свідчать про роботу на посаді передбаченій відповідним Списком.

З рішення відповідача вбачається, що період роботи з 13.01.2016 року по 21.11.2018 року та 23.11.2018 року по 24.09.2019 року (Російська Федерація, згідно довідок від 31.08.2018 року № 708/сп та від 18.04.2019 року № 129/сп) не зараховано до пільгового стаж, оскільки відповідно до законодавства Російської Федерації не підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Тобто, відсутні дані про сплату страхових внесків.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про міжнародні договори України 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

13.03.1992 в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода), а саме статті 6 Угоди, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 ратифікованої Законом № 290/95-ВР від 11.07.1995, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі № 686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № 21-457а14.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону Про трудові пенсії в Російській Федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним законом від 03.12.2011 № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації № 167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Судом встановлено, що єдиною підставою у незарахуванні відповідачем спірних періодів є не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем позивача за спірний період.

На переконання суду вказана відмова позивачу зроблена з формальних підстав та не містить в собі ніякого нормативного підґрунтя.

Суд наголошує, що спірний період позивача підтверджується уточнюючими довідками, які є належними доказами в підтвердження пільгового стажу позивача. Відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених даних в довідки про роботу позивача. На переконання суду довідки з відповідною інформацією щодо роботи позивача самі по собі дають вичерпну інформацію про особливий характер його роботи.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таки чином, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження пільгового стажу, зокрема Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі - Порядок № 22-1) та Порядком № 637, які підтверджують зайняття позивача повний робочий день на зазначених роботах за Списком у спірні періоди.

Вищезазначені обставини спростовують доводи відповідача та суду на те, що позивачем не було надано необхідних документів що підтверджуються пільговий період роботи.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 13.10.2016 по 21.11.2018 та з 23.11.2018 по 24.09.2019 на посаді електрослюсаря підземного та головного механіка на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбкерген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля".

Отже позивач має право на зарахування зазначеного стажу.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині помилковими, оскільки у даному випадку відповідачем було неправомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу.

Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в оскаржуваній частині та прийняття постанови в цій частині про задоволення вимог.

Відповідно до ч.1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 р. у справі № 200/2784/21-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 р. у справі № 200/2784/21-а - скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача з зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи з 13.10.2016 по 21.11.2018 та з 23.11.2018 по 24.09.2019 на посаді електрослюсаря підземного та головного механіка на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбкерген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля".

Прийняти нову постанову в цій частині.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.10.2016 по 21.11.2018 та з 23.11.2018 по 24.09.2019 на посаді електрослюсаря підземного та головного механіка на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбкерген, Норвегія) ФДУП "Державний трест "Артиквугілля".

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 р. у справі № 200/2784/21-а - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 01 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.А. Блохін

Г.М. Міронова