Справа № 640/23991/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Київ № 640/23991/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
пропро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.12.2019 №, №, №, прийняті Головним управління ДПС у м. Києві.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та вказує, що грошові зобов`язання визначені контролюючим органом поза межами строків встановлених Податковим кодексом України.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову. Зокрема, контролюючий орган зазначає, що податковою адресою позивача станом на час здійснення перевірки була: АДРЕСА_1 та змінилась 22.11.2019. Таким чином, порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не відбулось. При цьому, відповідач наполягає на допущенні позивачем порушень податкового законодавства.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.04.2014 року по 31.03.2015 рік, дотримання вимог законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2014 по 31.03.2015, за наслідком якого складено акт від 25.10.2019 №332/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки зафіксовано наступні порушення:

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця за I півріччя 2014 року, 9 місяців 2014 року, 2014 рік та за I квартал 2015 року;

- пункту 292.1, пункту 292.6 статті 292, пункту 293.3 статті 293, пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, а саме не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного внеску за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 у розмірі 75178,38 грн., в тому числі по періодах: з 01.04.2014 по 31.12.2014 на суму 62673, а саме: I півріччя 2014 року в сумі 20398,33; 9 місяців 2014 року в сумі 21466,96 грн.; 2014 рік в сумі 20828,09 грн.

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2014 рік;

- пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту перевірки контролюючий органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 78178,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 18794,59 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 680,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 510,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3);

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Звідси слідує, що положення пункту 102.1 статті 102 ПК України в частині строків визначення контролюючим органом грошових зобов`язань має виключення, а саме положення пункту 102.2 статті 102 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 102.2.1 пункту 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що у разі якщо платником податків не подано податкову декларацію за період, протягом якого виникло грошове зобов`язання таке грошове зобов`язання може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 ПК України.

Зі змісту акту перевірки слідує, що позивачем не подано податкові декларації платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця за I півріччя 2014 року, 9 місяців 2014 року, 2014 рік та за I квартал 2015 року, а відтак стверджувати про наявність правових підстав для застосування пункту 102.1 статті 102 ПК України в межах спірних правовідносин не вбачається за можливе.

Приймаючи до уваги підпункт 102.2.1 пункту 102.1 статті 102, у взаємозв`язку із пунктом 102.1 статті 102 ПК України суд вважає, що нарахування грошових зобов`язань позивачу контролюючим органом відбулося без порушення строків нарахування.

Між тим, пунктом 114.1 статті 114 ПК України визначено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Зважаючи на наведений вище висновок, суд вважає відсутніми підстави стверджувати, що оскаржуваними рішеннями №1 та №2 штрафні санкції застосовані контролюючим органом до відповідача поза межами строків встановлених ПК України.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 в частині порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суд враховує наступне.

Згідно із підпунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

В силу положень пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків у контролюючого органу виникає на підставі наказу у випадках, встановлених пунктом 78.1 статті 78 ПК України та лише у разі коли такому платнику до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно із пунктами 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У позовній заяві позивач зазначає, що станом на 23.10.2019 року він перебував на обліку в ГУ ДПС Рівненської області, а тому ні акт, ні податкові повідомлення-рішення не могли бути складені ГУ ДПС у м. Києві, а наказ та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не могли бути отримані позивачем.

На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи наявна довідка від 15.10.2019 №5612- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

В той же час, як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача взято на облік ГУ ДПС Рівненської області 22.11.2019 (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).

Тобто, наведене свідчить, що на податковий облік до ГУ ДПС у Рівненській області позивач став 22.11.2019.

Згідно із пунктом 66.1 статті 66 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є: інформація органів державної реєстрації; інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків; документально підтверджена інформація, що надається платниками податків; інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків; рішення суду, що набрало законної сили; дані перевірок платників податків.

Внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 62.2 статті 62 ПК України).

При цьому, положеннями пункту 42.3 статті 42 ПК України передбачено, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Варто відмітити, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження повідомлення позивача про зміну податкової адреси, наявні матеріали адміністративної справи свідчать, що на облік до ГУ ДПС в Рівненській області останній став 22.11.2019, тобто вже після проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки.

За таких обставин стверджувати про допущення ГУ ДПС у м. Києві порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за встановлених судом обставин, не вбачається за можливе.

Суд акцентує увагу на тому, що наказ на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про її проведення направлено контролюючим органом позивачу за податковою адресою станом на час їх скерування, а тому не вчинення останнім дій в порядку пункту 66.1 статті 66 ПК України, зокрема, повідомлення про зміну податкової адреси не може вказувати про порушення ГУ ДПС у м. Києві порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приймаючи до уваги те, що доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а також те, що останнім не наводиться жодного обгрунтування наявності/відсутності порушень, які зафіксовані в акті перевірки суд не оцінює по суті прийняті відповідачем спірні рішення.

Разом з цим, суд вважає за доцільне додати, що обставини прийняття відповідачем оскаржуваних рішень - 27.12.2019 вже період перебування позивача на обліку в ГУ ДПС в Рівненській області не свідчить про протиправність останніх. При цьому обставини належності/неналежності їх вручення не випливають на хід розгляду даної адміністративної справи та можуть оцінюватися виключно при перевірці підстав для стягнення податкового боргу, у випадку наявності таких позовних вимог контролюючого органу.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева