Справа № 308/6284/21
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6284/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Зборовської Х.В.,

представника позивача - Петрик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Петрик Віталій Васильович, до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, в особі інспектора рядового поліції Худан Вікторії Вікторівни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Петрик В.В., звернувся в суд з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, в особі інспектора рядового поліції Худан В.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року.

В обґрунтування позовної заяви представник позивач посилається на те, що 11.05.2021 року позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за недотримання п. 11.5 ПДР та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн., про що свідчить постанова серії ЕА11 № 4193658 по справі про адміністративне правопорушення, складена відповідачем 11.05.2021 року. Підставою для притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало наступне, а саме: «11.05.2021 року о 22 год. 27 хв. на пл. Кирила і Мефодія водій ТЗ рухався по крайній лівій смузі при наявності двох і більше смуг...».

Зазначає, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою і такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Як зауважує представник позивача, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу були грубо порушені права ОСОБА_1 , позбавлено його прав та свобод, закріплених чинними нормами законодавства. Відповідач неправомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не порушував жодних правил дорожнього руху.

У випадку водія ОСОБА_1 , представник позивача посилаючись на п. 11.5 Правил дорожнього руху вказує, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом. Тобто, позивач рухаючись у вказаному вище напрямку, заздалегідь (всі учасники руху заздалегідь мають бачити напрям руху попутно рухаючись автомобіля), як цього вимагають ПДР, перестроївся перед поворотом ліворуч і був зупинений працівниками патрульної служби, нібито за порушення ПДР. Такі дії уповноважених осіб є неприпустимими, як і відповідне їхнє трактування ПДР на свій розсуд. Вказане лише свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а провадження у такій справі, якщо і було розпочате, то підлягало закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, як зазначає представник позивача, як вказано в оскаржуваній постанові, то подія відбулася на пл. Кирила і Мефодія у м. Ужгороді, однак така подія відбулася на вул. Минайська у м. Ужгороді. Тобто, позивач не міг порушити ПДР, як вказано в оскаржуваній постанові, оскільки не рухався по вказаній площі, а тільки мав намір здійснити маневр виїзду на неї.

Представник позивача наголошує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач виявив бажання скористатися правовою допомогою, про що неодноразово заявляв. Однак, відповідачем не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Такими діями уповноважена особа порушила права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є однозначною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, відповідачем не було роз`яснено позивачеві положення ст. 268 КУпАП, тобто розглянуто справу без необхідного роз`яснення особі, яка піддається адміністративній відповідальності її прав, що підтверджується постановою серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року, оскільки в такій у відповідній графі відсутній підпис ОСОБА_1 .

На думку представника позивача, аналізуючи викладене, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, в оскаржуваній постанові не вірно вказано місце події (що являється суттєвим під час винесення процесуального рішення і має значення по справі про адміністративне правопорушення), не було роз`яснено права, передбаченні ст. 268 КУпАП, та порушено права особи на захист/надання правової допомоги, оскаржувана постанова безумовно підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд: скасувати постанову серії ЕАН № 4193658 у справі про адміністративне правопорушення від 11.05.2021 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме 908 грн. сплаченого судового збору та сплачені 9800 грн. в якості гонорару послуг адвоката згідно з договором б/н про надання правової допомоги від 14.05.2021 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.07.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позов, копію якого та доданих до нього документів надіслано позивачеві, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що 11.05.2021 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгород поблизу пл. Кирила і Мефодія, помітив, що водій керуючи ТЗ «Subaru Tribeca», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по крайній лівій смузі при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку, чим порушив п. 11.5 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 11.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення при складення адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 11.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складення адміністративних матеріалів щодо позивача.

Як зауважує представник відповідача у відзиві, позивач мотивує свої вимоги тим, що він мав намір здійснити поворот ліворуч для чого і зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині. Однак така інформація не відповідає дійсності та спростовується відеозаписом з місця події, на якому чітко зафіксовано, що позивач погоджується з тим, що він їхав по крайній лівій смузі мотивуючи це тим, що «всі так їздять». При цьому жодних пояснень про те, що він мав намір повертати ліворуч він не надавав, більше того після винесення постанови водій ОСОБА_1 здійснив поворот праворуч. Інспектор оцінивши усні пояснення позивача, які останній надав на місці події, оцінивши його ставлення до вчиненого діяння прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення.

Представник відповідача вважає адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Аналізуючи доводи позивача, наведені в адміністративному позові, беручи до уваги викладене у відзиві, представник відповідача вказує на наявність усіх необхідних правових підстав для зупинки інспектором транспортного засобу, яким керував позивач. Право позивача на захист було детально роз`яснено та доведено до його відома. При цьому інспектор з метою забезпечення прав особи що притягається до відповідальності запропонував позивачу залучити адвоката, та готовий був його почекати. Тобто інспектор надав можливість позивачу залучити до розгляду справи захисника, протягом розумного строку. Закон не встановлює за інспектором обов`язку забезпечити безпосередню присутність захисника і його доставлення за місцем розгляду адміністративної справи. Однак позивач не зателефонував адвокату. При цьому він не був позбавлений можливості звернутися в телефонному режимі за отриманням безоплатної правової допомоги. Зазначене свідчить про зловживання позивачем своїми правами та намагання уникнути адміністративної відповідальності. Зауважує, що доводи позивача про не роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не відповідають дійсності та спростовуються особистим підписом ОСОБА_1 у постанові.

Щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу представник відповідача вважає, що дана справа є типовою в розумінні п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України (адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги). Складність справи не є значною. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому доказами, які підтверджували обґрунтованість витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9800 грн., не надано, така сума є завищеною.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час місце і розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням, про причини неявки не повідомлено.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою поліцейської УПП в Закарпатській області Худан В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 11.05.2021 року, о 22 год. 27 хв., в м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія водій, керуючи транспортним засобом «Subaru Tribeca», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по крайній лівій смузі при наявності двох і більше смуг для в одному напрямку, чим порушив вимоги п. 11.5 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11.5 ПДР передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Процедура оформлення відповідачем як поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція), затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 74 КАС України закріплено, що докази, які одержані з порушенням порядку, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Представником відповідача до відзиву додано два відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського ; ), якими, на думку представника відповідача підтверджується вина позивача. При перегляді вказаних відеозаписів встановлено, що поліцейськими у присутності позивача складається оскаржувана постанова, тобто зафіксовано обставини події після самої зупинки автомобіля без фіксації самого порушення, що інкримінується позивачу згідно з оскаржуваною постановою - порушення п. 11.5 ПДР.

Суд приходить до висновку, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності в частині не зазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Відповідна графа оскаржуваної постанови «7. До постанови додаються» є порожньою.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Наданий представником відповідача компакт-диск із відеозаписами, який досліджено судом та на який вказує представник відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, з огляду на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити та скасувати постанову серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходиться з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача 9800 грн. витрат на правничу допомогу.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено позовну вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відтак, у даному випадку позивачеві слід було сплатити судовий збір та додати документ, що підтверджує його сплату в розмірі 454 грн.

З огляду на викладене, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Представником позивача до суду, крім договору про надання правової допомоги від 14.05.2021 року, не надано жодних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо).

Отже, з огляду на відсутність доказів документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, суд вважає, що клопотання представника позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву - задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейської УПП в Закарпатській області Худан Вікторії Вікторівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4193658 від 11.05.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду - 31 серпня 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай