Справа № 520/2462/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 р.Справа № 520/2462/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 22.03.21 по справі № 520/2462/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (реквізити: Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) щодо зменшення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) пенсії при її перерахунку 14.12.2020 з 90 відсотків до 60 відсотків та обмеження її максимальним розміром і скасувати результати перерахунку пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , які зроблені ГУ ПФУ у Харківській області 14.12.2020 за допомогою комп`ютерної програми у формі макетної обробки, за версією 1.6.59.1, з посиланням на рішення ГУ ПФУ №61, на підставі довідки на ім`я ОСОБА_1 про заробітну плату від 10.03.2020 №18-138, та якими пенсію зменшено до розміру 60 відсотків від заробітної плати і обмежено максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугою років у повному обсязі з моменту виникнення у позивача права на перерахунок пенсії - з 13.12.2019 в розмірі 90 відсотків (29824,70 грн.) від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, яка складає 33138,56 грн., за посадою - прокурор відділу прокуратури Харківської області, без обмеження її максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області після проведеного перерахунку виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 13.12.2019 в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, без обмеження її максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області після проведеного перерахунку здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії у повному обсязі, одноразово, без обмеження її максимальним розміром, за період з 13.12.2019 з урахуванням проведених платежів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року, з урахуванням внесених виправлень відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (реквізити: Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м.Харків, 61022, ) щодо зменшення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) пенсії при її перерахунку 14.12.2020 з 90 відсотків до 60 відсотків та обмеження її максимальним розміром і скасовано результати перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , які зроблені ГУ ПФУ у Харківській області 14.12.2020 за допомогою комп`ютерної програми у формі макетної обробки, за версією 1.6.59.1, з посиланням на рішення ГУ ПФУ №61. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років у повному обсязі з 13.12.2019 року у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, яка складає 33138,56 грн., за посадою - прокурор відділу прокуратури Харківської області, без обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області після проведеного перерахунку здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії без обмеження її максимальним розміром, за період з 13.12.2019 з урахуванням проведених платежів. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виконане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 520/8303/2020. Розрахунок пенсії позивача після виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 520/8303/2020 з 13.12.2019 року складає: середньомісячний заробіток - 33138,56 грн., загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 60%; основний розмір пенсії від середньомісячного заробітку - 19883,14 грн.; максимальний розмір пенсії - 16380,00 грн. Розрахунок пенсії з 01.07.2020: середньомісячний заробіток - 33138,56 грн., загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 60%, основний розмір пенсії від середньомісячного заробітку - 19883,14 грн., максимальний розмір пенсії - 17120,00 грн. Розрахунок пенсії з 01.12.2020: середньомісячний заробіток - 33138,56 грн., загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 60%, основний розмір пенсії від середньомісячного заробітку - 19883,14 грн., максимальний розмір пенсії - 17690,00 грн. Щодо вимог позивача здійснювати перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру, стверджує, що відповідно до абз.6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зауважує, що виходячи з буквального тлумачення положень ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014, розрахунок пенсії за вислугу років прокурорсько-слідчим працівникам проводиться із суми їхньої заробітної плати в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, при цьому проведення розрахунку пенсії виключно від максимальної величини бази нарахування єдиного внеску Законом №1697-VІІ не передбачено.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року без змін. Зазначає, що законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників у вказаних відсотках (в даному випадку - 90 відсотків від заробітної плати). Вказує, що відповідач не врахував, що позивач є пенсіонером органів прокуратури України з 12.12.2001, тому пенсія позивачу перераховується, а не призначається, а механізм призначення та перерахування пенсій різний. Стверджує, що право на перерахунок пенсії прокурорів було визначено рішенням Конституційного Суду України (Другий Сенат) від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019, у відповідності з яким частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, а саме: "Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців". Зазначає, що оскільки позивач отримує довічну пенсію за вислугу років з 12.12.2001, призначену в розмірі 90 відсотків від заробітної плати (грошового забезпечення) на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", то відповідно має право на перерахунок пенсії у раніше призначеному обсязі, тобто у призначених відсотках. Просить розгляд справи провести без участі позивача.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 12.12.2001 ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури України та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області.

На підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789- XII від 05.11.1991 (в редакції від 12.07.2001), органами Пенсійного фонду України позивачу призначена довічно пенсія за вислугою років у розмірі 90 відсотків від суми місячного заробітку, яку ОСОБА_1 отримувала без обмеження її максимального розміру, що підтверджується записами у пенсійному посвідченні (а.с. 18).

З 01.04.2010 ОСОБА_1 звільнилась з органів прокуратури з посади прокурора відділу прокуратури Харківської області за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років, на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 19, 20).

У зв`язку із тим, що 06.09.2017 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", згідно з якою до чинної постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 (Додатки) внесено зміни, а саме: підвищено посадові оклади та надбавки за класні чини прокурорсько-слідчим працівникам, ОСОБА_1 08.04.2020 звернулась до відповідача із письмовою заявою, яка зареєстрована за №1183, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії та необхідними документами. Проте, 13.04.2020 рішенням №61 ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії, яке вона оскаржила у суді.

Харківський окружний адміністративний суд по справі №520/8303/2020, своїм рішенням від 28.08.2020, яке набрало законної чинності 24.11.2020, за позовом ОСОБА_1 , визнав протиправним та скасував рішення №61 від 13.04.2020 ГУ ПФУ в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років і зобов`язав відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугою років з 13.12.2019, згідно довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 10.03.2020 №18-138, за посадою - прокурор відділу прокуратури Харківської області.

09.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Харківської області з двома заявами, додавши вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду: перша заява, яка зареєстрована за №159661 - це заповнений спеціалістом ГУ ПФУ в Харківській області та підписаний заявником бланк заяви про перерахунок пенсії (а.с. 21), а друга - з вимогою виконати вказане рішення суду, а також перерахувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 відсотків від суми її місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру та прохання здійснити відповідні виплати з урахуванням вже одержаних нею сум з 13.12.2019 (а.с. 22).

На письмові заяви ОСОБА_1 відповідачем надана письмова відповідь, в якій повідомлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року виконано. З вказаної відповіді та пенсійної справи, позивачу стало відомо, що 14.12.2020 відповідачем на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року та з посиланням на рішення ГУ ПФУ №61, за допомогою комп`ютерної програми зроблена "макетна обробка" даних пенсійної справи позивача, за версією "1.6.59.1", та перерахунок пенсії, згідно довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 10.03.2020 №18-138, виходячи з 60 відсотків (19883,14 грн.) від її середньомісячного заробітку, який складає 33138,56 грн., та обмежено пенсію позивача максимальним розміром: з 13.12.2019 року - до 16380 грн., з 01.07.2020 - до 17120 грн., а з 01.12.2020 - до 17690,00 грн.

Отже, перерахована пенсія ОСОБА_1 за розрахунками відповідача складає 17690,00 грн. (а.с. 35, 36).

15.01.2021 року відповідачем зроблено першу виплату позивачу вказаної перерахованої пенсії.

Позивач зазначає, що суму заборгованості за період з 13.12.2019 по 31.12.2020 відповідач не розрахував, не вказав у відповіді від 13.01.2020 і не почав виплачувати, навіть частинами, повідомивши у вказаній відповіді, що її нібито нараховано і буде виплачено при наявності відповідного фінансування, фактично відмовивши їй у виплаті і не виконавши у повному обсязі рішення суду.

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було виконано всі визначені умови, необхідні для здійснення перерахунку пенсії, а відмова у здійсненні такого перерахунку мотивована виключно формальними обставинами, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача належних йому виплат, та дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугою років у повному обсязі з 13.12.2019 року у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, яка складає 33138,56 грн., за посадою - прокурор відділу прокуратури Харківської області, без обмеження її максимальним розміром.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії у повному обсязі одноразово, суд першої інстанції дійшов висновку, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.

Колегія суддів, приймаючи рішення по даній справі, зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII (далі по тексту - Закон від 05.11.1991 року №1789-XII).

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону від 05.11.1991 року №1789-XII (зі змінами, внесеними згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру» від 12.07.2001 року №2663-III, в редакції Закону, чинній на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно з ч.13 та 18 ст.50-1 Закону від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції Закону від 08.07.2011 року №3668-VI) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

14.10.2014 року прийнято новий Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі по тексту - Закон від 14.10.2014 року №1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015 року та на цій підставі втратила чинність ч.18 ст.50-1 Закону від 05.11.1991 року №1789-XII.

Статтею 86 Закону №1697-VII визначено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

За приписами ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За змістом ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла до 25.04.2015 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

З 25.04.2015 року до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, в редакції Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII, внесено зміни, відповідно до яких умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому визначено, що положення ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 змінило законодавче регулювання для правовідносин, що мають місце з дати його ухвалення.

З урахуванням зазначеного, саме з дати прийняття зазначеного рішення Конституційним Судом України - 13.12.2019 року, у позивача виникло право на відповідний перерахунок, що встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року у справі №520/8303/2020, яке набрало законної чинності 24.11.2020 року.

Однак, Кабінетом Міністрів України не прийнято жодного нормативно-правового акту, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Колегія суддів зазначає, що відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури (як було передбачено ч.18 ст. 50-1 Закону від 05.11.1991 року № 1789-XII, а потім ч.20 ст.86 Закону від 14.10.2014 року №1697-VII (зі змінами згідно Закону від 28.12.2014 року №76-VIII) зумовило неможливість проведення відповідачем відповідно перерахунку.

Аналогічні правові висновки були викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 127/11766/16-а, від 14.02.2018 року у справі № 569/5531/16-а, від 22.08.2018 року у справі № 754/15912/16-а.

Так, постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 року, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

У п.54 вказаної постанови Верховний Суд звертає увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом від 14.10.2014 року №1697-VII покладено саме на відповідача, що у свою чергу, призвело до неможливості пенсійними органами провести перерахунок пенсій працівникам прокуратури та численних звернень пенсіонерів до суду щодо оскарження таких дій територіальних управлінь Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акту, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови пенсіонеру у такому перерахунку, оскільки це порушує ст.22 Конституції України.

Так, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії ч.2 ст.86 Закону №1697-VII визначає, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За матеріалами справи, 14.12.2020 року відповідачем на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року по справі №520/8303/2020 та з посиланням на рішення ГУ ПФУ №61, за допомогою комп`ютерної програми зроблена "макетна обробка" даних пенсійної справи позивача, за версією "1.6.59.1", та перерахунок пенсії, згідно довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 10.03.2020 №18-138, виходячи з 60 відсотків (19883,14 грн.) від її середньомісячного заробітку, який складає 33138,56 грн., та обмежено пенсію позивача максимальним розміром: з 13.12.2019 року - до 16380 грн., з 01.07.2020 - до 17120 грн., а з 01.12.2020 - до 17690,00 грн.

Тобто, максимальний відсоток розрахунку пенсії за вислугу років, відповідачем обчислений відповідно до ч.2 ст.86 Закону №1697-VII, згідно якої він не повинен перевищувати 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури.

Однак, колегія суддів зазначає, що вказана норма введена Законом №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року, тобто після призначення пенсії позивачу. На момент призначення пенсії позивачу максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до ст.50-1 Закону №1789-XII, не повинен був перевищувати 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, і саме з урахуванням даного максимального розміру, позивачу призначена пенсія за вислугу років.

Тобто, внаслідок внесення змін до ст.50-1 Закону №1789-XII, а також набрання чинності Законом №1697-VII рівень фінансового забезпечення пенсіонерів, яким призначена пенсія відповідно до Закону №1789-XII, в частині визначення максимального відсотку розрахунку пенсії за вислугу років, погіршився.

Разом з цим, ст. 86 Закону №1697-VII врегульовує порядок призначення пенсій, а не її перерахунок. Призначення та перерахунок пенсії не є тотожними, є різними за змістом та механізмом їх проведення.

Враховуючи соціальну спрямованість держави, базові гарантії позивача при призначенні пенсії не можуть бути звужені в подальшому, при здійсненні перерахунку пенсії. Зазначене твердження, обґрунтоване положеннями ст.22 Конституції України, відповідно до якої закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані та при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як і під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто, комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір місячної заробітної плати, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Враховуючи викладене, колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в частині правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення ОСОБА_1 пенсії при її перерахунку 14.12.2020 року з 90 відсотків до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Стосовно позовної вимоги про здійснення перерахунку та виплати пенсії без обмеження граничного розміру, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.14 ст.50-1 Закону №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».

Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Відтак, ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 8 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Водночас, відповідно до абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» не визнавалася Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.10.2020 року у справі №686/2428/16-а.

Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаною вище нормою встановлювалося обмеження розміру виплачуваної пенсії, ця норма законодавства неконституційною не визнавалась, є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 року у справі №359/3736/17.

Так, при задоволенні позовних вимог в частині перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, суд першої інстанції вказав, що позивач має обґрунтовані і законні сподівання на отримання майна, у розумінні норм міжнародного права, тобто має інтерес, який по суті, захищається ст.1 Першого Протоколу Конвенції.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції та зауважує, що у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і дійшов висновку про відсутність втручання у право заявника на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Крім того, принцип обґрунтованого очікування не може заперечувати право держав змінювати своє законодавство.

Отже, з урахуванням наведеного вище, враховуючи обставини даної справи, не вбачається факту втручання держави у право позивача на мирне володіння майном.

Щодо посилання позивача на приписи ч.3 ст.22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, то колегія суддів зазначає, що в даному випадку відповідні положення законів (абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру») не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії у повному обсязі, одноразово, колегія суддів зазначає, що питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям "порядок проведення перерахунку пенсії".

Колегія суддів зауважує, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

В даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Приписами ч.6 ст.246 КАС України визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою не підлягають задоволенню.

Таким чином, посилання відповідача в обґрунтування відмови у задоволенні вимог позову в наведеній вище частині, є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У справі "Рисовський проти України" (№29979/04) викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

В рішенні ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява №29979/04, пункт 70).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Також, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", Європейським судом з прав людини визначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

При цьому, в своєму рішенні у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні (законні) очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15 у справі №826/4418/14, яку колегія суддів враховує при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

Позиція Європейського суду з прав людини та Верховного Суду свідчить про необхідність встановлення такого способу відновлення порушеного права, при якому можливість прийняття подальших протиправних рішень буде виключена.

Суд наголошує, що жоден інший спосіб захисту порушених прав позивача не гарантує безпосереднього поновлення прав позивача та практичного застосування задекларованого принципу мовчазної згоди як ефективного механізму захисту, як того вимагає принцип верховенства права.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій/рішення. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Зважаючи на обставини справи, колегія суддів вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачу пенсії при її перерахунку 14.12.2020 з 90 відсотків до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугою років з 13.12.2019 року у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачу пенсії при її перерахунку 14.12.2020 з 90 відсотків до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугою років з 13.12.2019 року у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі № 520/2462/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо зменшення ОСОБА_1 пенсії при її перерахунку 14.12.2020 з 90 відсотків до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років з 13.12.2019 року у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-138 про заробітну плату, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 28.08.2021 року