Справа № 640/20840/19
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Київ № 640/20840/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку її пенсії з урахуванням періодів роботи з 21.01.1998 по 18.02.1993 з моменту призначення пенсії;

- зобов`язати відповідача перерахувати її пенсію з урахуванням періодів роботи з 21.08.1988 по 18.02.1993 з моменту призначення пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови відповідача у зарахуванні до її трудового стажу, період роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993, про який наявний відповідний запис у її трудовій книжці та з посиланням на практику Верховного Суду зазначила, що відповідачем не враховано те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач вказав, що якщо у відповідача виникли сумніви щодо відповідності запису про період роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993, такий повинен був надати допомогу у витребуванні необхідних документів, на думку відповідача, яких не вистачає.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому просить залишити таку без задоволення з посиланням на те, що в трудовій книжці, наданій позивачем за спірний період щодо працевлаштування є неточності (запис у трудовій книжці про період роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993 не містить номеру наказу про звільнення та зазначення особи, яка робила запис про звільнення), тому без уточнюючих документів, які б підтверджували період роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993, такий не зарахований до трудового стажу. При цьому відповідач вказує на відсутність порушеного права позивача, оскільки позивачу не відмовлено у зарахуванні спірного періоду до трудового стажу, а лише вказано на необхідність надати документи, які б підтверджувати спірний період її роботи. Крім цього, відповідач посилався на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза шестимісячним строком встановленим законом.

Позивачем направлено на адресу суду першої інстанції відповідь на відзив, яким судом не враховано, оскільки розгляд адміністративної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.11.2019 на підставі частини другої вказаної статті судом установлено відповідачу строк для подання відзиву.

Дослідивши письмові докази, Судом встановлено.

ОСОБА_1 , 1953 року народження перебуває, на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та з 2008 року, отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

При призначенні позивачу пенсії не враховано до її страхового стажу періоду роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К".

04.09.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою в якій просила повідомити про підстави незарахування до страхового стажу, періоду роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 та перерахувати її пенсію з урахуванням вказаного періоду роботи з моменту призначення пенсії та виплатити її заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного прорахунку пенсії.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідач листом від 03.10.2019 №217775/02/К-11845 надав відповідь, якою відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993 та проведенні перерахунку пенсії з урахуванням такого стажу вказавши на те, що рішення про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993 виноситься на підставі всебічного розгляду та повного аналізу наданих документів, зокрема трудової книжки, запис до якої про прийняття та звільнення з роботи має відповідати вимогам закону та після з`ясування факту наявності/відсутності реєстрації підприємства, посадова особа, якого скріпила запис про звільнення з роботи печаткою колишнього Союзу РСР чи Української РСР, як суб`єкта господарювання. Тому, для зарахування вказаного періоду роботи позивачу необхідно надати документи, які підтверджують відсутність підприємства, у разі наявності даного підприємства уточнюючу довідку про періоди роботи та довідку про повне найменування, якщо таке мало місце та звернутися до відповідача.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 21.01.1998 по 18.02.1993 та перерахунку пенсії з урахуванням такого періоду, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір, Суд ураховує таке.

Cпірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо неврахування при призначенні позивачу пенсії періоду її роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К".

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16.12.1993 №3721-XII право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стаття 4 Закону №1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Змістом частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Судом встановлено, що записи трудової книжки позивача про її роботу з 21.01.1988 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К", здійсненні відповідно, у 1988 році та 1993 році, засвідчені відповідною печаткою підприємства.

З листа відповідача від 03.10.2019 №217775/02/К-11845 вбачається, що підставою відмови в зарахування до стажу позивача періодів роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 слугувало те, що запис про звільнення позивача завірений печаткою УССР та вказано на необхідність з`ясування факту наявності/відсутності реєстрації підприємства, посадова особа якого скріпила печаткою УССР запис про звільнення з роботи позивача.

В трудовій книжці на ім`я позивача запис №19 від 21.01.1988 містить назву підприємства, зазначено про прийняття на роботу та назву посади, дату видачі наказу та його номер. Запис №20 від 18.02.1993 про звільнення зроблено з зазначенням підстави звільнення, дати наказу, печатки та не містить номеру наказу та підпису уповноваженої особи, яка здійснила такий підпис.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо відсутності номеру наказу про звільнення у трудовій книжці позивача як підстави неврахування стажу, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежному заповненні його трудової книжки немає, та судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку №637 відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому Суд звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є повноваженням пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися повноваженням на перевірку запису у трудовій книжці про період роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Як уже вказувалось, згідно з трудовою книжкою від 08.12.1969 ОСОБА_1 21.01.1988 прийнята на посаду референта "Міжрегіонального бізнесагентства "Алско і К" на підставі наказу №3к. Наказом від 18.02.1993 звільнена на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Зі змісту листа від 03.10.2019 №217775/02/К-11845 убачається, що відповідачем зобов`язано позивача надати документи щодо відсутності підприємства, уточнюючу довідку про періоди роботи та довідку про повне найменування.

На думку суду, вимагання таких документів від позивача є безпідставним, позаяк вони стосуються підприємства, відповідно не можуть бути в розпорядженні позивача. Водночас, відповідачем не надано доказів, що відповідно пункту 3 Порядку №637 ним вживались заходи для встановлення обставини щодо роботи позивача на посаді референта "Міжрегіонального бізнесагентства "Алско і К", тому суд доходить висновку про неналежний розгляд відповідачем відповідного питання. У матеріалах пенсійної справи, доданої відповідачем до матеріалів судової справи, відсутні будь-які докази того, що відповідачем перевірявся став роботи позивача з 21.01.1998 по 18.02.1993, зокрема пропонування надання інших підтверджуючих документів, здійснення запитів в державні органи, тощо.

Викладене свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням періодів роботи з 21.01.1998 по 18.02.1993 з моменту призначення пенсії з відстав, викладених у листі від 03.10.2019 №217775/02/К-11845, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає, що визначальним для зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи є встановлення обставини зайнятості особи на відповідних роботах у певний період.

Зважаючи на те, що судом установлено, що записи в трудовій книжці позивача щодо спірного періоду з 21.01.1998 по 18.02.1993 не містять всіх необхідних реквізитів, зокрема, відсутній підпис, ім`я, прізвище, по батькові особи Міжрегіонального бізнесагентства " Алско і К ", яка здійснювала відповідні записи, Суд дійшов висновку про те, що належим способом захисту порушеного права позивача на зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 21.01.1998 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К", з урахуванням встановлених обставин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.09.2019 про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993.

Належним способом виконання рішення суду є розгляд заяви позивача про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К", під час якого відповідач в межах своїх повноважень повинен вирішити відповідно до Порядку №637 питання про необхідність дослідження довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відсутність вказаних документів щодо періоду роботи позивача з 21.01.1988 по 18.02.1993 не може бути підставою для незарахування відповідного стажу, в такому випадку належним доказом трудового стажу є записи в трудовій книжці.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (квитанція від 24.10.2019 №0.0..1). Оскільки позов задоволено частково, на користь позивача підлягають присудження судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи з 21.01.1998 по 18.02.1993 з моменту призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2019 про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21.01.1988 по 18.02.1993 у Міжрегіональному бізнесагентстві "Алско і К", з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код 053, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець