Справа № 560/5059/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5059/21
РІШЕННЯ

іменем України

30 серпня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу від 01.03.2021 № 21-о/с (зі змінами, внесеними наказом від 22.03.2021 №32-/ос), поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ ТУ ДБР у м. Хмельницькому за підписом директора Васильєва В. В. від 01.03.2021 № 21-о/с (зі змінами, внесеними наказом від 22.03.2021 №32-/ос) про звільнення із займаної посади Головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) Першого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді Головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) Першого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій посаді, що є рівнозначною посаді або нижчою посади Головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) Першого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ТУ ДБР у м. Хмельницькому з 22.03.2021.

3. Стягнути Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (29000, вул. Пилипчука, 28, м. Хмельницький, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 22.03.2021 до моменту фактичного поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до листа непрацездатності від 26.02.2021 перебував на лікарняному та був тимчасово непрацездатний по 20.03.2021. Враховуючи зміни у законодавстві, позивачем було направлено відповідачу заяву з проханням перевести його після виходу з лікарняного на іншу посаду. Однак 22.03.2021 відповідач у відповідь повідомив, що станом на 22.03.2021 у Територіальному управлінні державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому відсутні вакантні посади державної служби.

22.03.2021, після виходу з лікарняного та дізнавшись про вакантну посаду провідного спеціаліста відділу документального забезпечення ТУ ДБР у м. Хмельницькому, позивач звернувся із заявою на директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому про надання згоди на переведення. Проте відповідач повідомив, що для зазначеної посади однією з кваліфікаційних вимог є досвід роботи у сфері документального забезпечення/діловодства за зверненнями громадян та запитами на інформацію, а оскільки заявник не відповідає вказаній вимозі, переведення на зазначену посаду є неможливим.

Позивач зазначає, що в період часу з 22.03.2021 по 07.04.2020 жодної пропозиції стосовно вакантних посад державної служби з метою переведення на його адресу не надходило. Переважне право відповідно до норм КЗпП України не враховано. Крім цього, окремі працівники були переведені на інші посади, що є проявом дискримінації щодо нього.

Також вказує, що 05.04.2021 йому було відмовлено у видачі трудової книжки, та в подальшому видано її 07.04.2021. Відповідно до пункту 4 Інструкції №58 "Про порядок ведення трудових книжок працівників" при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Крім цього, наказ про призначення Васильєва В.В. на посаду Директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому виданий не уповноваженою особою (заступником директора Державного бюро розслідувань О.Соколовим як виконувачем обов`язків керівника Державного бюро розслідувань), тому останній не був наділений відповідним обсягом повноважень щодо видачі наказу про звільнення, оскільки є неналежним суб`єктом.

Ухвалою суду від 05.05.2021 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що згідно із наказом ДБР від 20.10.2020 №200дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому», а саме додатком №6 «Зміни до штатного розпису на 2020 рік №6», що вводяться в дію з 01.03.2021, виведено з штатного розпису перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому, в тому числі посаду, яку займав позивач.

В загальному виведено із штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому 54 посади державних службовців слідчого управління, а введено до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому 43 посади рядового та начальницького складу.

Переведення працівників Державного бюро розслідувань з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не лише не передбачено законодавцем (зокрема, враховуючи норми статті 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), але й фактично заборонено.

Станом на час прийняття оскаржуваного наказу Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 № 117-ІХ, абзац другий частини третьої статті 87 Закон України «Про державну службу» виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

На момент видачі оскаржуваного наказу Закон України «Про державну службу» передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за власним рішенням у разі реорганізації, ліквідації державного органу, або скорочення посад переводити державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

Тому позивач хибно вважає, що директор ТУ ДБР у м. Хмельницькому зобов`язаний був запропонувати йому вакантну посаду.

Позивач наводить статтю 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка набула чинності з 06.03.2021. Проте позивача звільнено наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 24.02.2021.

Також вказує, що ТУ ДБР у м. Хмельницькому 26.02.2021 направлено витяг з наказу від 24.02.2021 №17-о/с «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням посад» та в якому одночасно зазначено, що ОСОБА_1 необхідно з`явитись в ТУ ДБР у м. Хмельницькому для отримання трудової книжки та витягу з вищезазначеного наказу. Проте позивач з`явився до ТУ ДБР у м. Хмельницькому значно пізніше з метою отримання трудової книжки, а письмова згода працівника на пересилання трудової книжки поштою не надходила.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що повідомлення від 26.02.2021 він не отримував, а на момент звільнення діяв Закон України "Про державну службу " в редакції від 06.03.2021.

Крім того, директор ТУ ДБР у м. Хмельницькому на момент прийняття відповідного рішення не був наділений повноваженнями попереджати державного службовця про наступне звільнення внаслідок скорочення посади державної служби та призначати на посади державної служби категорії «Б» і «В» та звільняти з таких посад, а тому попередження про звільнення із займаної посади, яку було скорочено, є протиправним, оскільки здійснене не уповноваженою законом особою.

Крім цього, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували кількісні зміни чисельності або штату та факт пропозиції позивачу інших посад у Державному бюро розслідувань.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що повідомлення від 26.02.2021 було направлено на електронну адресу позивача, з якої від нього і надійшло повідомлення про перебування на лікарняному, та яка вказана у його особовій справі.

Фактично для припинення державної служби із ініціативи суб`єкта призначення достатнього лише юридичного факту затвердження нового штатного розпису державного органу, як із скороченням чисельності або штату державних службовців, так і без такого скорочення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 30 жовтня 2018 року був призначений на посаду завідувача господарства Сектору матеріально - технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі також - ТУ ДБР у м. Хмельницькому), що підтверджується копією наказу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 30.10.2018 №19-о/с «Про призначення ОСОБА_1 ».

Відповідно до наказу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 11.10.2019 № 86 - о/с позивача призначено на посаду головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) Першого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

Зазначена посада головного спеціаліста відповідно до посадової інструкції від 23.12.2019 належить до категорії "В" посад державної служби.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 200 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому», затверджено зміни до штатного розпису, що вводяться в дію з 01.03.2021 (із змінами внесеними наказом ДБР від 30.12.2020 №303дск).

Відповідно до цього наказу виведено зі штатного розпису слідче управління у складі:

- першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, у сфері службової діяльності та корупції) - 16 державних службовців;

- другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних злочинів та у сфері правосуддя) - 18 державних службовців;

- третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) - 18 державних службовців;

- сектору криміналістики та експертної роботи - 2 державних службовці.

Тобто, в загальному виведено із штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому 54 посади державних службовців слідчого управління.

У свою чергу, цим же наказом ДБР введено до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому п`ять слідчих відділів:

- перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Хмельницькому) - 9 посад старшого начальницького складу;

- другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) - 9 посад старшого начальницького складу;

- третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Рівному) - 8 посад старшого начальницького складу;

- четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Вінниці) - 10 посад старшого начальницького складу;

- п`ятий слідчий відділ (з дислокацією у м. Чернівцях) - 7 посад старшого начальницького складу.

Тобто, введено до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому 43 посади старшого начальницького складу.

Отже, відповідно до вказаного наказу передбачено, що займана позивачем посада державної служби у першому слідчому відділі (відділі з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому з 01.03.2021 виводиться з штатного розпису.

28.12.2020 позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення від 28.12.2020 №24724/14-09-20, в якому зазначено наступне: «у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 20 жовтня 2020 року № 200дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому», наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 20 жовтня 2020 року №78-о/с «Про попередження працівників» попереджаємо Вас про наступне звільнення з посади головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яку Ви обіймаєте, що відбудеться не раніше ніж через 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат».

Наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 24.02.2021 №17-о/с «Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад» за ініціативою суб`єкта призначення вирішено припинити з 01.03.2021 державну службу, зокрема, ОСОБА_1 , головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

26.02.2021 відповідачем направлено позивачу на електронну пошту витяг з наказу від 24.02.2021 №17-о/с «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням посад», в якому одночасно зазначено, що ОСОБА_1 необхідно з`явитись в ТУ ДБР у м. Хмельницькому, за адресою: вул. Юхима Сіцінського, 12, каб. №10 для отримання трудової книжки та витягу з вищезазначеного наказу.

З 26.02.2021 по 19.03.2021 позивач перебував на лікарняному.

Наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 01.03.2021 №21-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 22.03.2021 №32-о/с "Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, від 01.03.2021 № 21-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 " пункт 1 наказу від 01.03.2021 № 21-о/с викладено у такій редакції: "припинити державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста (із забезпечення зберігання речових доказів) першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому, 22 березня 2021 року.

Накази від 01.03.2021 №21-о/с та від 22.03.2021 №32-о/с підписано директором ТУ ДБР у м. Хмельницькому, полковником Державного бюро розслідувань Владиславом Васильєвим .

З моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення з державної служби відповідач не пропонував позивачу зайняття вакантної посади державної служби, зокрема шляхом переведення на іншу посаду.

При цьому судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 09.03.2021, у якій просив перевести його на будь-яку рівнозначну посаду ( головного спеціаліста) з посад рядового і начальницького складу або посад державної служби Територіального бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, згідно кваліфікаційних вимог.

Відповідач листом від 22.03.2021 повідомив позивача про те, що станом на 01.03.2021 та на теперішній час у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, відсутні рівнозначні вакантні посади державної служби згідно кваліфікаційних вимог, яким б відповідав позивач.

22.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив, зокрема, перевести його на посаду провідного спеціаліста відділу документального забезпечення.

Відповідач листом від 26.03.2021 повідомив, що для зазначеної посади однією з кваліфікаційних вимог є досвід роботи у сфері документального забезпечення/діловодства за зверненнями громадян та запитами на інформацію. Оскільки ОСОБА_1 не відповідає вказаній вимозі, переведення на зазначену посаду є неможливим.

Листом від 26.03.2021 відповідач також розглянув заяву позивача від 23.03.2021 щодо видачі трудової книжки та повідомив, що видача трудової книжки може проводитися протягом семи днів з дня звільнення. Для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення необхідно з`явитися в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, за адресою: вул. Юхима Сіцінського, 12, каб. № 10. В іншому випадку, для пересилання трудової книжки поштою з доставкою необхідно надати письмову згоду та зазначити поштову адресу.

У запиті до відповідача від 05.04.2021 позивач вказує про прибуття 05.04.2021 до відділу кадрів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому. Зазначає, що на прохання повернути трудову книжку йому було відмовлено через неповідомлення заздалегідь про прибуття та відсутність у працівників доступу до сейфу, в якому знаходиться особова справа та трудова книжка.

Позивач вказує про отримання трудової книжки 07.04.2021. Ця обставина відповідачем не заперечується, проте відповідач вказує, що саме позивач з`явився до ТУ ДБР у м. Хмельницькому значно пізніше з метою отримання трудової книжки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" №889-VIII (в редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про звільнення позивача) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення

Побудована законодавцем конструкція норми з використанням словосполучення "може пропонувати" свідчить про те, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби.

Норми частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» №889-VIII на момент звільнення позивача не скасовувались та неконституційними не визнавались, тому відсутні підстави вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу будь-яку вакантну посаду, оскільки це є правом державного органу, а не обов`язком.

Тому доводи позивача з приводу непропонування йому вакантних посад у територіальному управлінні Державного бюро розслідувань суд вважає помилковими.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20 також вказано про те, що аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Щодо посилання позивача на те, що Законом України №1285-IX від 23.02.2021 «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» викладено частину 3 статті 87 Закону №889-VIII у новій редакції, суд зазначає наступне.

06 березня 2021 року набрала чинності редакція ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», згідно якої одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Однак наведена норма не може бути застосована до спірних відносинах, оскільки Закон №1285-IX від 23.02.2021 набрав чинності 06.03.2021, тобто після прийняття наказу про звільнення позивача.

У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі №803/1184/17 та від 04 грудня 2019 року по справі №419/148/16-а вказано, що суд повинен досліджувати правомірність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень на момент їх прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися в майбутньому.

Суд також звертає увагу на те, що статтею 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» №794-VII передбачено, що державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу".

Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

З огляду на зазначені норми переведення працівників ДБР з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не передбачено.

Водночас, відповідачем було повідомлено про відсутність у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, рівнозначних вакантних посад державної служби згідно кваліфікаційних вимог, яким б відповідав позивач.

Посилання позивача на те, що окремих працівників було переведено, є безпідставними, оскільки не охоплюються предметом цієї справи. Крім цього, відповідно до наведеної норми частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» це є правом державного органу. Водночас, слідче управління було виведено у складі 54 осіб державної служби, в той час як введено до штатного розпису п`ять слідчих відділів, із сумарною кількістю 43 посади - начальницького складу (а не державної служби). Посада, котру займав позивач, у новостворених слідчих відділах відсутня.

Також є помилковими доводи позивача про те, що відповідач не звернув жодної уваги на його сімейне становище та переважне право на залишення на роботі у відповідності до частини першої пунктів 1, 2 статті 42 Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу на те, що положеннями частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу» на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства (а не Кодексу законів про працю України) підлягають застосуванню. Врахування переважного право на залишення на роботі, визначеного законодавством про працю, Законом України «Про державну службу» на час звільнення позивача не було передбачено.

При цьому суд зазначає, що позивач не був позбавлений права на взяття участі у конкурсах (про які він сам же вказує у позові) на зайняття посад рядового і начальницького складу ТУ ДБР у м.Хмельницькому.

Стосовно доводів позивача щодо проявів дискримінації, що полягає у вибірковому підході щодо залишення деяких працівників на роботі (а саме, їх переведенні), суд відмічає, що згідно з практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні також є дискримінаційною, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, виключає дискримінацію, що слідує з визначень прямої та непрямої дискримінації, вказаних у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».

Оскільки підстави звільнення державних службовців визначені Законом №889-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), а можливість переведення особи на іншу посаду за рішенням суб`єкта призначення є його правом, а не обов`язком (при цьому відповідачем було повідомлено позивача про відсутність рівнозначних вакантних посад державної служби згідно кваліфікаційних вимог, яким б він відповідав), судом не встановлено наявність ситуації, за якої позивач зазнав менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб.

Отже, судом не встановлено прояву дискримінації з боку відповідача відносно позивача при його звільненні.

Щодо доводів позивача про відсутність у В.Васильєва повноважень на підписання оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директор територіального управління Державного бюро розслідувань призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до статті 12 цього Закону.

Згідно з п.2 та 9 ч.1 ст.12 директор Державного бюро розслідувань:

- призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань;

- призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних управлінь Державного бюро розслідувань.

Отже, під час винесення оскаржуваного у цій справі наказу директор Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, діяв на підставі та в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державне бюро розслідувань».

З огляду на викладене, оскаржуваний наказ про звільнення позивача від 01.03.2021 № 21-о/с є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

Перенесення ж дати звільнення позивача відповідно до наказу від 22.03.2021 №32-о/с не означає автоматичне продовження з ним трудових відносин, оскільки наказ про звільнення позивача зі служби свідчить про вимогу роботодавця щодо їх припинення. Перенесення дати звільнення внаслідок надання позивачем доказів тимчасової непрацездатності станом на дату звільнення не може слугувати причиною для визнання такого звільнення незаконним, оскільки у відповідача були підстави для звільнення позивача зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року по справі №816/1250/17.

При цьому, відповідно до ч.5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Отже, 22.03.2021 є лише датою звільнення позивача (а не датою прийняття рішення про звільнення), яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності

Позивач також вказує, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо затримки видачі йому трудової книжки, про що суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 48 Кодексу законів про працю України).

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція № 58).

Главою 4 Інструкції № 58 врегульовані питання щодо видачі трудової книжки у разі звільнення.

Так, згідно з пунктом 4.1 цієї глави при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 4.2 глави 4 Інструкції № 58 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, конструкція пункту 4.1 Інструкції №58 як на підставу для відповідальності роботодавця вказує саме на вину власника або уповноваженого ним органу щодо затримки в видачі трудової книжки звільненому працівникові.

Позивач вказує, що 22.03.2021 він ознайомився із оскаржуваними наказами, а 07.04.2021 йому видано трудову книжку і копії наказів щодо звільнення. Також зазначає, що він прибув 05.04.2021 до відповідача для отримання трудової книжки та наказів про звільнення, однак йому було відмовлено у видачі вказаних документів.

Водночас, відповідачем ще 26.02.2021 направлено витяг з наказу від 24.02.2021 №17-о/с «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням посад» на електронну адресу позивача, та в якому одночасно зазначено, що ОСОБА_1 необхідно з`явитись в ТУ ДБР у м. Хмельницькому, за адресою: вул. Юхима Сіцінського, 12, каб. №10 для отримання трудової книжки та витягу з вищезазначеного наказу.

Вказане підтверджується протоколом №2 від 26.02.2021.

Листом від 26.03.2021 відповідач повідомив позивача, що видача трудової книжки може проводитися протягом семи днів з дня звільнення. Для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення необхідно з`явитися в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, за адресою: вул. Юхима Сіцінського, 12, каб. № 10. В іншому випадку, для пересилання трудової книжки поштою з доставкою необхідно надати письмову згоду та зазначити поштову адресу.

До ТУ ДБР у м. Хмельницькому письмова згода працівника на пересилання трудової книжки поштою не надходила.

У постанові від 09.03.2021 у справі № 600/121/19 Верховний Суд зазначив, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається. А право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Позивачем не надано доказів, що йому відмовлялось у видачі трудової книжки. Обставини, зазначені позивачем у запиті від 05.04.2021, не підтверджені жодними доказами. Тому суд вважає безпідставними посилання позивача у спірних правовідносинах на норми, що передбачають відповідальність роботодавця за затримку видачі трудової книжки.

З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що наказ від 01.03.2021 № 21-о/с (зі змінами, внесеними наказом від 22.03.2021 №32-/ос) про звільнення позивача є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування наказу про звільнення.

Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30 серпня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому (вул. Юхима Сіцінського, буд. 12,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 42335958)

Головуючий суддя Д.А. Божук