Справа № 161/20317/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 рокуСправа № 161/20317/20 пров. № А/857/12000/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання - Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року (суддя Ковтуненко В.В., м.Луцьк),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради (далі - Адміністративна комісія, Міська рада відповідно) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 26.11.2020 №1324 (далі - Постанова).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовими рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що позивач самовільно встановив металеву конструкцію (ворота) на території загального користування чим порушив конституційні права інших мешканців АДРЕСА_2, перегородивши єдиний прохід до їхніх домоволодінь.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт правопорушення позивачем вимог статті 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є недоведеним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.10.2020 інспектором групи демонтажів та евакуації муніципальної варти Міської ради Шигалюком О.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 001357 (далі - Протокол) щодо ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП. Як вбачається із змісту Протоколу 16.10.2020 о 14.20 год було виявлено, що позивач самовільно, без відповідних дозвільних та правовстановлюючих документів, розмістив металеву конструкцію поблизу будинку АДРЕСА_2 (далі - Адреса), що є порушенням пункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою міста Луцька, що затверджені рішенням Міської ради від 29.07.2009 №44/2 (далі - Правила-1) (а.с.60).

26.11.2020 Адміністративною комісією винесено Постанову, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП за малозначністю скоєного, закрито провадження по справі та обмежилось усним зауваженням (а.с.59).

Відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) цей Закон визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №2807-IV передбачено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

За правилами частини першої статті 10 Закону №2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону №2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2807-IV Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Частиною другою статті 34 Закону №2807-IV визначено, що Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

Згідно із частиною першою статті 38 Закону №2807-IV контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

За приписами частин першої - третьої статті 40 Закону №2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Згідно зі статтею 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктами 2.5.5.1.3, 2.5.5.1.9, 2.5.5.1.13 Правил-1 на об`єктах благоустрою міста забороняється: складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків у невизначених для цього місцях; проводити земельні, будівельні, монтажні та інші роботи без дозволу (ордера), виданого у встановленому порядку; самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

За приписами підпунктів 9.3.5, 9.4.2 Правил-1 малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені об`єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не набуває права власності на них. Рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

З матеріалів справи видно, що позивач має право власності на житловий будинок за Адресою, набуте у порядку спадкування, зокрема, свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2011 №5322, та документи, що стосуються надання земельної ділянки для індивідуального будівництва, технічної інвентаризації домоволодіння. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року у справі № 161/3521/15-ц, встановлено належність на праві власності ОСОБА_2 житлового будинку за Адресою, надвірних будівель та споруд, в т.ч. огорожі (21-32).

Разом з тим, жодних доказів самовільного використання земельної ділянки позивачем відповідачем суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що встановлена металева огорожа яким-небудь чином створює перешкоди для проходу мешканцям протилежної АДРЕСА_1 . До того ж, жодних звернень чи скарг мешканців сусідніх будинків відносно того, що ОСОБА_1 встановив металеву конструкцію у вигляді (хвіртки) на земельній ділянці на якій розміщений будинок, що належить йому на праві власності матеріали справи не містять і такі не надані відповідачем.

У свою чергу, скаржником також не доведено, що встановлення металевої конструкції здійснювалось позивачем, так як відповідно до документів про право власності на будинок за Адресою зазначено, що біля житлового будинку розташовані такі надвірні будівлі та споруди, як огорожа до складу якої входить і хвіртка.

Відтак, достовірно стверджувати про те, що така металева конструкція встановлена самовільно та неузаконена немає підстав.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт вчинення позивачем відповідного правопорушення.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року - без змін. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець