Справа № 520/15417/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року № 520/15417/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні, у письмовому провадженні, у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків, вул. Москалівська, 58) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо не виключення інформації про арешт майна Боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в межах виконавчого провадження № 22853585 протиправною. Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо вилучення арешту (заборони відчужувати) всього рухомого майна та нерухомого майна ОСОБА_1 , 27 серпня 1965 року, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.12.2010 року, видавник: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зареєстрований 26.11.2010 12:18 за №10537710 реєстратором Харківської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" в межах виконавчого провадження № 22853585. Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо вилучення арешту (заборони відчужувати) всього рухомого майна та нерухомого майна ОСОБА_1 , 27 серпня 1965 року , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.12.2010 року, видавник: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, доводи адміністративного позову та надані сторонами докази, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.11.2010 старшим державним виконавцем Ленінського відділу Харківського міського управління юстиції Близнюковим Ю.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №22853585 за виконавчим листом №2-7800/10, виданого 25.11.2010 Ленінським районним судом м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2827 від 26.11.2007 на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення десятого поверху №1-:6, 8, 10-:-19, 22-:-26 корпусу №52 в літ. «Б-12», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 679,6 кв.м та нежитлові приміщення дев`ятого поверху №1-:-5; 9-:16, 19-:-22 корпус №52 в літ. «Б-12», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 681,7 кв.м і належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2006, зареєстрованим в реєстрі №3223, посвідченим нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів тим же нотаріусом тоді ж за номером правочину 1662263, право власності зареєстроване у КП «Харківське міське БТІ» 26.10.2006 за реєстраційним №16514837, номером запису 5467 в книзі 1 та договору купівлі-продажу від 24.10.2006, зареєстрованим в реєстрі за №3227, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів тим же нотаріусом тоді ж за номером правочину 1662141, право власності зареєстроване у КП «Харківське міське БТІ» 26.10.2006 за реєстровим №16510576, номером запису 5467 в книзі 1, шляхом проведення прилюдних торгів для сплати позивачу ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» з вартості предмета іпотеки заборгованості в розмірі 1914432,90 грн.

23.12.2010 старшим державним виконавцем Ленінського відділу Харківського міського управління юстиції Близнюковим Ю.В. винесено постанови (ВП №22853585), про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen passat» днз НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 1820 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

08.05.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногріському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіним В.В. винесено постанову (ВП №22853585) про повернення стягувачу виконавчого листа №2-7800/10, виданого 25.11.2020 Ленінським районним судом м. Харкова.

Позивач, посилаючись на те, що до теперішнього часу постанова про повернення виконавчого документа стягувача в частині припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення не виконана та постанови про арешт майна боржника від 23.12.2010 не скасовані, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з приписами ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до приписів ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу наведеної норми права слід дійти висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа ( не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч.3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Суд зазначає, що оскарження дій чи рішень державного виконавця особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 11.12.2019 року у справі № 826/12775/15.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що позбавляє права позивача володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 22.01.2020 року по справі №340/25/19.

Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на наведені норми та сукупність обставин у цій справі суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не приведе до поновлення речового права на майно.

Оскільки зняття арешту з майна здійснюється постановою виконавця, прийнятою на підставі ухваленого судового рішення з цього питання, ефективним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права та зняття арешту зі спірного майна.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Отже, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до ст. 19, 30 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 13.03.2019 року по справі №815/615/16.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, адже з огляду на характер спору, його суб`єктний склад, а також предмет і підстави заявлених вимог його слід вирішувати за правилами ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.239 КАС України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 19, 20, 238, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (м. Харків, вул. Москалівська, 58) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Єгупенко