Справа № 520/11591/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.08.2021р. справа №520/11591/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - не прибув, представника відповідача - Мамедова Б.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торгівельна компанія "ЄВРОПЛЮС"
до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області
проскасування рішень, -

встановив:

Позивач, Товариств з обмеженою відповідальністю Об`єднана торгівельна компанія "ЄВРОПЛЮС" (далі за текстом - заявник, ТОВ, суб`єкт господарювання), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 105 від 8 червня 2021 року про накладення штрафу у сумі 1.700,00 грн. за порушення законодавства про рекламу; 2) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 106 від 8 червня 2021 року про накладення штрафу у сумі 5.083,00 грн. за порушення законодавства про рекламу; 3) визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 82 від 8 червня 2021 року про усунення порушень.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що вивіска із зареєстрованим знаком для товарів і послуг «ROZETKA» не є зовнішньою рекламою.

Відповідач, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі за текстом владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що реклама була розміщена усупереч закону за відсутності дозволу органу місцевого самоврядування, а на письмову вимогу з приводу подання документів і пояснень відносно вартості реклами суб`єкт господарювання не надав жодної відповіді.

Ухвалою суду від 06.07.2021р. позов було прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 27.07.2021р. о 10:00год. У подальшому за клопотанням позивача розгляд справи було призначено у режимі відеоконференції, через що з урахуванням технічних можливостей суду час засідання було змінено на 09:15год.

27.07.2021 р. до суду надійшов відзив на позов.

27.07.2021р. у судовому засіданні був присутній представник відповідача, з метою одержання додаткових доказів нове судове засідання було призначено на 02.08.2021р.

Під час розгляду справи №520/11591/2020 судом були заслухані усні пояснення представників сторін з усіх обставин, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору по суті.

На вимогу суду ці пояснення були також викладені у письмових процесуальних документах.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладені міркування, зважаючи на незмінність завдання адміністративного судочинства в усіх категоріях судових спорів, на запроваджений ст.9 КАС України обов`язок адміністративного суду самостійно з`ясувати об`єктивну істину у спорі за власною ініціативою безвідносно до вимог, доводів, аргументів та правових позицій сторін, а також на обсяг добутих по справі доказів, суд доходить до переконання про відсутність потреби у проведенні подальших усних слухань та наявність підстав для вирішення спору у порядку письмового провадження, позаяк приєднані до справи документи повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин.

Тому 02.08.2021р. судом була постановлена усна ухвала із занесенням до протоколу судового засідання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 11.08.2021 р. судом було закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 11:30 годину 25.08.2021 р.

У вказаному судовому засіданні був присутній представник відповідача. Представник позивача до суду не прибув, проте згода на розгляд справи за його відсутності була отримана судом у судовому засіданні 02.08.2021 р.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

10.04.2019р. в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг за нерезидентом України Розетка Лімітед (Держава Кіпр) за №257121 було зареєстровано знак для товарів і послуг у вигляді графічного літерного позначення - «ROZETKA».

Заявник набув право на використання згаданого знаку за Ліцензійним договором від 01.07.2015р. і розмістив цей знак над входом в орендоване за договором суборенди від 08.06.2020р. №08/06-20 (орендар ТОВ «Торговий дім «Партнер-Інвест») торгівельне приміщення за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, б.29-Г у якості вивіски.

Харківською міською радою в особі Департаменту територіального контролю згаданий об`єкт було кваліфіковано у якості зовнішньої реклами, про що на адресу заявника було видано припис №7/9 від 12.02.2021р.

Згідно з наданими на вимогу суду поясненнями заявника, у судовому порядку вказаний припис Харківської міської ради в особі Департаменту територіального контролю не оскаржувався.

Листом від 18.03.2021 р. №271/0/172-21 Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю сповістила Управління про виявлений факт як подію порушення ч.1 ст.16 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».

Вимогою від 20.04.2021р. №5.2-057/6143-21 Управління витребувало від заявника інформацію та документи стосовно виявленої розміщеної реклами з ознаками порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу".

Заявник отримав названу вимогу 27.04.2021 року.

29.04.2021р. Управлінням було складено протокол про порушення законодавства про рекламу №59, про розміщення зовнішньої реклами щит на фасаді з інформаційним полем: «ROZETKA» за адресою, м. Харків, вул. Героїв Праці 29-Г з ознаками порушення вимог ч. 1 ст.16 Закону України «Про рекламу», а саме: без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Рішенням №73 від 13.05.2021р. було розпочато розгляд справи про порушення законодавства про рекламу за епізодом порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу": розміщення зовнішньої реклами без наявності дозволу.

18.05.2021р. за №5.2-057/2/7236-21 Управлінням було складено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу 08.06.2021р.

Заявник отримав назване повідомлення 26.05.2021р., і листом від 04.06.2021р. надав пояснення і документи, зокрема: копію договору суборенди нерухомого майна, копію свідоцвтва на знаки для товарів і послуг, копія ліцензійного договору.

08.06.2021р. Управлінням було складено протокол про порушення законодавства про рекламу №113 про те, що на вимоги органу державної влади, на якого згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, не надано документи, усні та/або письмові пояснення, а також інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю розміщення зовнішньої реклами щит на фасаді з інформаційним полем: «RОZЕТКА» за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням абз. 1 ч .2 ст.26 Закону України «Про рекламу».

08.06.2021р. Управлінням було складено рішення №127 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу за епізодом порушення вимог ч. 2 ст. 26 Закону України "Про рекламу": не надання документів на вимогу.

Доказів повідомлення заявника про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу за цим епізодом 08.06.2021 р. матеріали справи не містять.

08.06.2021р. Управлінням було складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу №111, де указано, що у зв`язку із доведенням факту порушення ч.2 ст.26 Закону України "Про рекламу" начальнику ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області пропонується прийняти рішення про накладення штрафу.

08.06.2021р. Управлінням було складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу №112, де указано, що у зв`язку із доведенням факту порушення ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" начальнику ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області пропонується прийняти рішення про накладення штрафу.

08.06.2021р. Управлінням було складено рішення №105 про застосування 1.700,00грн. штрафу на підставі абз.1 ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за вчинення діяння у вигляді неподання документів та пояснень, необхідних для здійснення повноважень контролю за дотриманням законодавства про рекламу відносно епізоду розміщення зовнішньої реклами - щиту на фасаді із інформаційним полем «ROZETKA» за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, 08.06.2021р. Управлінням було складено рішення №106 про застосування 5.083,00грн. штрафу на підставі ч.1 ст.16 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за вчинення діяння у вигляді розміщення реклами без наявності дозволу Харківської міської ради відносно епізоду розміщення зовнішньої реклами щиту на фасаді із інформаційним полем «ROZETKA» за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 08.06.2021р. з викладених вище міркувань владним суб`єктом було видано припис №82 про усунення порушень у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про рекламу", яким приписано привести розміщену зовнішню рекламу з інформаційним полем за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу".

Не погодившись із правомірністю перелічених вище рішень адміністративного органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з обігу реклами регламентовані приписами Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».

Так, за визначенням ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

При цьому, у силу ч.6 ст.9 означеного закону вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Звідси слідує, що не належить до реклами відомості у вигляді: 1) інформації про зареєстроване найменування особи; 2) інформації про знаки для товарів і послуг, що належать саме цій особі (а не будь-якому іншому третьому сторонньому суб`єкту права); 3) інформація про вид діяльності особи; 4) інформації про час роботи особи.

У зв`язку з визначенням критеріїв зовнішньої реклами нормами Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» суд не вбачає потреби у дослідженні змісту локальних нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування з цього ж самого питання, адже за правилами розв`язання колізій положення закону мають беззаперечний пріоритет у застосуванні як норми акту права вищої юридичної сили

Між тим, у спірних правовідносинах самим заявником надані докази того, що знак для товарів і послуг у вигляді графічного літерного позначення - «ROZETKA» належить нерезиденту України Розетка Лімітед (Держава Кіпр).

Тому, для заявника використання цього знаку є розміщенням реклами із використанням знаку для товарів і послуг у вигляді графічного літерного позначення - «ROZETKA», котрий належить нерезиденту України Розетка Лімітед (Держава Кіпр).

При цьому, суд зважає, що подія набуття графічним позначенням «ROZETKA» юридичного статусу знаку для товарів і послуг припала на календарну дату 10.04.2019 р., коли на підставі відомостей Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг було видано свідоцтво за №257121.

Відтак, станом на дату вчинення Ліцензійного договору від 01.07.2015р. графічне позначення «ROZETKA» не набуло юридичного статусу знаку для товарів і послуг і тому не могло бути передано у цивільний оборот у цій якості.

Згідно з п.48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами (затверджені постановою КМУ від 29.12.2003р. №2067; далі за текстом - Правила №2067) вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

За правилом ч.1 ст.16 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: 1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Отже, законодавцем проведено розмежування категорій осіб, котрі є суб`єктами протиправного діяння у сфері обігу реклами на: 1) рекламодавців, 2) виробників реклами, 3) розповсюджувачів реклами.

Як з`ясовано судом, у спірних правовідносинах владний суб`єкт здійснив кваліфікацію заявника у якості розповсюджувача реклами.

Суд відмічає, що об`єктивною стороною протиправного діяння у сфері обігу реклами є порушення особою встановленого законодавством порядку розповсюдження реклами та порушення особою встановленого законодавством порядку розміщення реклами.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Свідоцтвом на знак для товарів і послуг №257121 підтверджено ті обставини, що графічне літерне позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є знаком для товарів і послуг.

Свідоцтвом на знак для товарів і послуг №257121 також підтверджено і ті обставини, що цей знак для товарів і послуг належить нерезиденту України Розетка Лімітед (Держава Кіпр).

Отже, розмістивши над торгівельним приміщенням, де провадиться власна господарська діяльність, належний іншому суб`єкту господарювання нерезиденту України знак для товарів і послуг, заявник поширив інформацію про такий знак, тобто вчинив діяння з розповсюдження реклами.

Продовжуючи розгляд справи, суд бере до уваги, що згідно з ч.1 ст.16 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Частиною 2 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: 1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами, в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Частиною 6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» визначено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 7 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» передбачено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, для реалізації міри юридичної відповідальності у порядку ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» та у порядку ч.7 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» владному суб`єкту попередньо належить процедурно виявити та документально зафіксувати факт існування реклами, факт належності особи до категорії розповсюджувачів реклами, факт одержання особою письмового вимоги адміністративного органу про надання документів і пояснень, факт ненадання відповіді або надання недостовірних відомостей.

У спірних правовідносинах владним суб`єктом були дотримані усі вимоги закону за окресленими вище параметрами.

Судження владного суб`єкта з цих параметрів суд вважає юридично правильними і документального підтвердженими, позаяк заявник після настання події обізнаності з суттю та змістом вимоги органу публічної адміністрації не подав до Управління відомостей з приводу вартості розміщення зовнішньої реклами у вигляді належного нерезиденту України Розетка Лімітед (Держава Кіпр) знаку для товарів у послуг - графічного літерного позначення - «ROZETKA».

Обрані заявником аргументи з приводу використання графічного літерного позначення «ROZETKA» у якості вивіски суд змушений відхилити, адже у найменуванні заявника як юридичної особи публічного права відсутнє слово «ROZETKA», заявник не провадить оптової чи роздрібної торгівлі виключно речами матеріального світу у вигляді розеток, знак для товарів і послуг у вигляді графічного літерного позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не належить заявникові.

Суд також змушений відхилити доводи заявника з приводу кваліфікації знаку «ROZETKA» у якості вивіски у зв`язку із набуттям права на використання цього знаку на підставі ліцензійного договору від 01.07.2015 р., адже у розумінні ч.6 ст.9 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» під зовнішню рекламу підпадає виключно випадок розміщення знаку для товарів і послуг, що належать саме цій особі, а не третьому сторонньому суб`єкту права.

Неспроможним слід визнати і довід позивача з приводу кваліфікації знаку «ROZETKA» у якості вивіски у зв`язку із співпадінням виду діяльності заявника (торгівельна діяльність) та виду діяльності власника знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (торгівельна діяльність), оскільки у розумінні ч.6 ст.9 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» під зовнішню рекламу підпадає виключно випадок розміщення інформації про вид власної діяльності особи (тобто заявника - ТОВ Об`єднана торгівельна компанія "Європлюс"), а не про вид діяльності нерезидента на території України.

Водночас із цим, відповідно до п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу (затверджений постановою КМУ від 26.05.2004р. №693; далі за тестом Порядок №693) накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Згідно з п. 9 Порядку №693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Пунктом п.10 Порядку №693 передбачено, що протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

Як то указано у п.11 Порядку №693, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

За правилами п.12 Порядку №693 справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Згідно з п. 14 Порядку №693 Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Відповідно до п. 16 Порядку №693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

У спірних правовідносинах рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу і рішення про застосування 1.700,00грн. штрафу були прийняті в один і той же календарний день, за відсутності доказів повідомлення розповсюджувача реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день, що прямо суперечить положенням п. 14 Порядку №693.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що право особи на участь у процесі прийняття рішення (у тому числі і у формі участі у засіданні органу публічної адміністрації з приводу застосування міри юридичної відповідальності за звинуваченням у вчиненні протиправного діяння) передбачено п.9 ч.2 ст.2 КАС України і за своєю суттю є гарантією легітимних сподівань та розумних очікувань на те, щоби бути «почутим» органом влади чи управління, мати змогу подати документи у спростування події вчинку чи вини, а тому реалізація цього права особи не залежить від розсуду владного суб`єкта.

Але попри це, суд вважає, що за загальним правилом незабезпечення владним суб`єктом умов для реалізації означеного права особи не призводить автоматично до виникнення у зацікавленої особи - заявника порушеного суб`єктивного права або ущемленого інтересу.

Такий факт (порушене суб`єктивне право або ущемлений інтерес) виникає лише у разі існування у зацікавленої особи - заявника доречних, переконливих та важливих аргументів, котрі ця особа мала намір висловити безпосередньо посадовим (службовим) особам органу та які об`єктивно мають юридичне значення для вирішення звернення по суті.

У ході розгляду справи судом достовірно установлено, що у спірних правовідносинах зацікавлена особа - заявник таких аргументів не мала.

Суд вважає, що у разі достеменного та беззаперечного підтвердження факту вчинення особою перевізником вантажу протиправного діяння у галузі автомобільної справи і вирішення питання про застосування міри покарання без участі цієї особи виникає суперечність між публічним інтересом суспільства на забезпечення належного рівня правопорядку та між правом особи на участь у засіданні органу управління з приводу накладення штрафу.

При розв`язанні названої суперечності вирішальне значення має характер та зміст процедурної поведінки як органу публічної адміністрації, так і особи, котрій висунуто звинувачення у вчиненні правопорушення за критерієм доброчесності та фактор нездоланної дії чинників вимушеності органу публічної адміністрації на вчинення управлінського волевиявлення в умовах необізнаності приватної особи.

У спірних правовідносинах подія правопорушення була виявлена органом публічної адміністрації (неподання документів на вимогу органу системи Держпродспоживслужби України) 08.06.2021р.

У цей же день (тобто 08.06.2021р.) було розпочато розгляд справи про порушення законодавства у сфері реклами.

Розгляд справи про порушення законодавства у сфері реклами було завершено у цей же день (тобто 08.06.2021р.) у спосіб застосування 1.700,00грн. штрафу.

Між тим, законодавчо запроваджена тривалість розгляду справи про порушення законодавства у сфері реклами не виключала існування у органу публічної адміністрації фізичної змоги направлення повідомлення про призначення дати засідання.

Однак, суб`єкт владних повноважень цієї можливості не використав, тобто в умовах даної конкретної ситуації діяв недобросовісно та нерозсудливо, що суперечить вимогам п.5 ч.2 ст.2 та п.6 ч.2 ст.2 КАС України та у підсумковому розвитку подій призвело до невиправданого дією нездоланних чинників об`єктивної дійсності порушення положень п.9 ч.2 ст.2 КАС України.

З цього приводу суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини зазначає, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (п. 128), та Беєлер проти Італії (п. 119) і тим самим підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт при накладенні штрафу рішенням №105 від 08.06.2021р. не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

Відтак, факт порушення прав та інтересів заявника слід визнати доведеним, що є передбаченою процесуальним законом підставою для задоволення позову за цим епізодом.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) за критеріями п.2 ч.2 КАС України у силу ч.2 ст.77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Тому продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

При цьому, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах за епізодом винесення рішення №106 про накладення штрафу та припису №82 про усунення порушень забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю з достатньою повнотою з`ясував реальні обставини фактичної дійсності, не припустився помилки у тлумаченні змісту належної норми права, надав правильну кваліфікацію діянню приватної особи, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення цілком узгоджується як із дійсним змістом нормативного регламентування, так із характером, предметом та наслідками вчинків приватної особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, факт порушення прав та інтересів заявника у частині вимог про скасування рішення №106 та припису №82 слід визнати недоведеним, що є передбаченою процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення у цій частині вимог.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права, а також оцінки обставин фактичної дійсності та доводів учасників спору.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Оскільки подія порушення заявником ч.1 ст.16 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» визнана судом підтвердженою, то спрямована на усунення цього порушення вимога органу публічної адміністрації має бути визнана правомірною та обгрунтованою.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". Заявником при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 4540,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 02.07.2021 р. та від 24.06.2021 р. на суму 2270,00 грн. кожне Отже, співвідносно до обсягу задоволених вимог, присудженню за рахунок владного суб`єкта підлягає судовий збір у сумі 1135,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 105 від 8 червня 2021 року.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (ідентифікаційний код - 40324829; місцезнаходження - 61166, м. Харків, пр-т Науки, буд. 40, 6 пов.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торгівельна компанія "Європлюс" 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 26 серпня 2021 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко