Справа № 240/5629/20
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2021 року

Київ

справа №240/5629/20

адміністративне провадження №К/9901/31373/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управлінням ДПС у Житомирській області

на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року

у справі №240/5629/20

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Житомирській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга Головного управлінням ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №240/5629/20, предметом розгляду якої є визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Житомирській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки стосовно позивача; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 січня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі за основним платежем 186 260,26 грн та штрафними санкціями 46 565, 07 грн, № яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі за основним платежем 13 973, 32 грн та штрафними санкціями 3 493,33 грн, №, яким застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги висновувались на тому, що невиїзна перевірка результати якої покладені в основу прийняття податкових повідомлень рішень проведена без повідомлення платника податку (позивача у справі). Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем направлено наказ та повідомлення про перевірку на адресу, до якої позивач не має жодного відношення. Доказів звернення відповідача до відповідних органів про зареєстроване місце проживання позивача суду не надано. Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку. При цьому суд апеляційної інстанції покликався на правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові Верховного Суду від 821/543/16 від 06 лютого 2020 року.

Звертаючись до Суду, заявник касаційної скарги підставою касаційного оскарження визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не звертаючи увагу на те, що два з трьох актів індивідуальної дії відносять справу до справ незначної складності, що за приписами частини п`ятої цієї статті потребує додаткового обґрунтування.

Стосовно визначення податку на доходи податковий орган посилається на правові позиції Верховного Суду сформовані у постанові від 29 січня 2019 року у справі №821/707/17 та постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №826/6896/17, стосовно «додаткового блага», як об`єкта оподаткування.

Суд визнає, що у справі заявленій до касаційного перегляду, правильність визначення податку на доходи не була предметом дослідження, оскільки у справі №240/5629/20 рішення податкового органу, як суб`єкта владних повноважень скасовані внаслідок порушення відповідачем порядку проведення перевірки, як способу реалізації владних управлінських функцій, що само по собі унеможливлює використання її результатів.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управлінням ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №240/5629/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф.Ханова