Справа № 640/2009/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Київ № 640/2009/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей
провизнання протиправним та скасування положень нормативного акта, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей (далі - відповідач або Комісія), у якому просив суд:

визнати протиправним та нечинним підпункт 2 пункту 2 розділу IV «Завдання та повноваження комісії» Положення про комісію з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України 18.10.2018 № 106 в частині необхідності надання підтверджуючих відомостей або документів щодо громадської та політичної діяльності особи в поточному році;

визнати протиправною відмову Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, в наданні ОСОБА_1 бюджетних коштів у розмірі встановлених законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням у зв`язку з його громадською та політичною діяльністю;

зобов`язати Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року щодо виплати та надання бюджетних коштів у розмірі встановлених законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням у зв`язку з його громадською та політичною діяльністю.

В якості підстав позову зазначено, що позивач є особою, яка постраждала від торгівлі людьми відповідно до рішення Міністерства соціальної політики України від 16.06.2017 № 12551/0/2-17 та має право на отримання виплат (грошової допомоги) у сумі 100000 грн. Разом з тим, листом від 09.12.2019 № 22/Д-871-23-1010 на звернення позивача відповідачем повідомлено про відмову у призначенні допомоги у зв`язку з ненаданням позивачем документів, які підтверджують громадську та політичну діяльність останнього, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/2009/20 та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 16.04.2020; зобов`язано Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України опублікувати оголошення про оскарження підпункту 2 пункту 2 розділу IV «Завдання та повноваження комісії» Положення про комісію з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України 18.10.2018 № 106 у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

06.03.2020 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Науменко Ю.В. про відмову позивача в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та нечинним підпункту 2 пункту 2 розділу IV «Завдання та повноваження комісії» Положення від 18.10.2018 № 106 в частині необхідності надання підтверджуючих відомостей або документів щодо громадської та політичної діяльності особи в поточному році.

16.04.2020, зважаючи на поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд справи призначено у порядку письмового провадження.

Копію ухвали суду від 25.02.2020 разом з позовними матеріалами 05.03.2021 вручено відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 8, однак відзив від відповідача у встановлений судом строк до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 закрито провадження у частині позовних вимог, а саме щодо:

визнання протиправним та нечинним підпункту 2 пункту 2 розділу IV «Завдання та повноваження комісії» Положення про комісію з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України 18.10.2018 № 106 в частині необхідності надання підтверджуючих відомостей або документів щодо громадської та політичної діяльності особи в поточному році.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми (рішення Міністерства соціальної політики України від 16.06.2017 № 12551/0/2-17), та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа (довідка від 11.07.2017 № 5457).

Відповідно до листа Генеральної прокуратури України від 20.02.2017 № 10/4/1-4091-14 ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000457 за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 .

Листом від 11.11.2019 № 33/8-Д-1080/138 Штаб антитерористичного центру при Службі безпеки України дав відповідь на звернення ОСОБА_1 і підтвердив, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.08.2014 потрапив у заручники до незаконних збройних формувань в районі проведення антитерористичної операції та був звільнений 02.09.2014.

03.12.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про призначення йому відповідної виплати із бюджетних коштів у розмірі 100000,00 грн.

Листом від 09.12.2019 № 22/Д-871-23-1010 відповідач відмовив у наданні ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з неподанням документів або відомостей, що підтверджують громадську або політичну діяльність.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 7 ст. 20 Бюджетного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з Міністерством фінансів України. Про затвердження таких порядків інформується Комітет Верховної Ради України з питань бюджету.

Порядок використання бюджетних коштів має містити:

цілі та напрями використання бюджетних коштів;

відповідального виконавця бюджетної програми, підстави та/або критерії залучення одержувачів бюджетних коштів до виконання бюджетної програми;

завдання головного розпорядника бюджетних коштів, розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів), що забезпечують виконання бюджетної програми, з визначенням порядку звітування про її виконання (у тому числі щодо результативних показників) та заходів впливу у разі її невиконання;

у разі потреби порядок, терміни та підстави, а також критерії розподілу (перерозподілу) видатків між адміністративно-територіальними одиницями у розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням відповідних нормативно-правових актів;

конкурсні вимоги до інвестиційних проектів, включаючи порядок та критерії їх відбору, а також критерії та умови визначення виконавців таких проектів;

критерії та умови відбору суб`єктів господарювання, яким надається державна підтримка з бюджету, а також визначення обсягу такої підтримки;

умови та критерії конкурсного відбору позичальників та проектів (програм), на реалізацію яких надаються кредити з бюджету; умови надання кредитів з бюджету та їх повернення, включаючи положення щодо здійснення контролю за їх поверненням;

положення щодо необхідності перерахування коштів за бюджетними програмами, які передбачають надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам;

шляхи погашення бюджетної заборгованості у разі її наявності;

вимоги щодо необхідності відображення у первинному та бухгалтерському обліку отриманих (створених) оборотних і необоротних активів бюджетними установами та одержувачами бюджетних коштів, у тому числі отриманих (створених) в результаті проведення централізованих заходів;

у разі потреби - положення щодо здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, визначення умов і термінів поставки та проведення розрахунків;

інші положення щодо особливостей бюджетної програми.

Таким чином, Бюджетним кодексом України встановлено вимогу до порядку використання коштів в частині визначення підстав та/або критеріїв осіб, що отримують бюджетні кошти за відповідною бюджетною програмою у встановленому порядку.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 328 від 18.04.2018 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням, надання особам, позбавленим особистої свободи, та членам їх сімей правової допомоги, медичних та соціальних послуг, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка» (далі по тексту - Постанова № 328, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 1 Порядку № 328, цим порядком визначено механізм використання коштів, передбачених МТОТ у державному бюджеті за програмою «Заходи щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних із їх відвідуванням, надання особам, позбавленим особистої свободи, та членам їх сімей правової допомоги, медичних та соціальних послуг, виплату державних стипендій імені Левка Лук`яненка» (далі - бюджетні кошти).

У відповідності до п. 2 Порядку № 328, цілями використання бюджетних коштів є здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням, надання особам, позбавленим особистої свободи, та членам їх сімей правової допомоги, медичних та соціальних послуг, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка.

Відповідно до п.п. 1 п. 5 Порядку № 328, бюджетні кошти, зокрема, спрямовуються на забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням.

Пунктом 5-1 Порядку № 328 передбачено, що бюджетні кошти не можуть бути спрямовані на здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, дії яких спрямовані, сприяли та/або сприяють окупації частини території України, втраті контролю органами державної влади над частиною території України, забезпеченню та підтримці діяльності незаконних органів (посадових осіб), утворених на тимчасово окупованій території, незаконних збройних формувань, окупаційної адміністрації чи будь-яких інших органів та формувань на таких територіях, порушенню правового режиму тимчасово окупованої території України, порушенню прав та свобод людини та громадянина, порушенню норм міжнародного гуманітарного права, а також не можуть бути перераховані на особові рахунки таких осіб.

Пунктом 6 Порядку № 328 встановлено, що рішення про фінансування витрат за напрямом, зазначеним у підпункті 1 пункту 5 цього Порядку, приймаються комісією з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей (далі - комісія).

МТОТ утворює комісію, затверджує положення про неї та її персональний склад.

До складу комісії включаються представники Мін`юсту, Мінсоцполітики, МВС, а також СБУ (за згодою).

Відповідно до п. 7 Порядку № 328, використання бюджетних коштів за напрямом, зазначеним у підпункті 1 пункту 5 цього Порядку, здійснюється МТОТ на підставі рішення комісії, прийнятого за зверненням особи, яка позбавлена особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю такої особи, члена сім`ї, близького родича або законного представника такої особи, шляхом перерахування МТОТ бюджетних коштів на їх особові рахунки, відкриті у банківських установах, у розмірі 100 тис. гривень з моменту встановлення бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою.

З правового аналізу наведених положень вбачається, що право на отримання бюджетних коштів на підставі п.п. 1 п. 5 Порядку № 328 мають особи, позбавлені особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб.

Виключенням є особи, дії яких спрямовані, сприяли та/або сприяють окупації частини території України, втраті контролю органами державної влади над частиною території України, забезпеченню та підтримці діяльності незаконних органів (посадових осіб), утворених на тимчасово окупованій території, незаконних збройних формувань, окупаційної адміністрації чи будь-яких інших органів та формувань на таких територіях, порушенню правового режиму тимчасово окупованої території України, порушенню прав та свобод людини та громадянина, порушенню норм міжнародного гуманітарного права.

В свою чергу, наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України № 106 від 18.10.2018 затверджено Положення про комісію з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей (далі - Положення № 106).

У відповідності до п. 2 розділу І Положення № 106, Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, постановами Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 376 «Деякі питання Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб» та від 18 квітня 2018 року № 328 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням, надання особам, позбавленим особистої свободи, та членам їх сімей правової допомоги, медичних та соціальних послуг, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка», а також цим Положенням.

Згідно з п. 1, 2 розділу ІV Положення № 106, основними завданнями Комісії є:

1) встановлення підстав та прийняття рішення щодо надання бюджетних коштів у розмірі, встановленому законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням;

2) прийняття рішення про фінансування заходів із соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб;

3) підготовка пропозицій щодо призначення державних стипендій імені Левка Лук`яненка за результатами розгляду клопотань, поданих до МТОТ відповідно до законодавства;

4) розгляд інших питань, що стосуються рішень, які можуть бути прийняті відповідно до цього Положення.

Для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, особа, позбавлена особистої свободи, член сім`ї, близький родич або законний представник в інтересах такої особи звертаються до МТОТ з письмовим зверненням, в якому зазначаються реквізити їх особових рахунків, відкритих в банківських установах України у порядку, встановленому законодавством. До звернення додаються:

1) копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України заявника;

2) відомості або документи, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю такої особи в поточному році;

3) інші документи та/або інформація, які заявник вважає за потрібне додати до звернення.

Відповідно до п. 4 розділу ІV Положення № 106, Підставами для відмови в наданні бюджетних коштів є:

1) вчинення особою, яка звернулася або в інтересах якої звернулися, дій, які спрямовані, сприяли та/або сприяють окупації частини території України, втраті контролю органами державної влади над частиною території України, забезпеченню та підтримці діяльності незаконних органів (посадових осіб), утворених на тимчасово окупованій території, незаконних збройних формувань, окупаційної адміністрації чи будь-яких інших органів та формувань на таких територіях, порушенню правового режиму тимчасово окупованої території України, порушенню прав та свобод людини та громадянина, порушенню норм міжнародного гуманітарного права;

2) відсутність громадянства України в особи, позбавленої особистої свободи;

3) неподання/подання не в повному обсязі документів, відомостей, передбачених цим Положенням, або подання їх неналежною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про призначення йому відповідної виплати із бюджетних коштів у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позбавлення особистої свободи незаконними збройними формуваннями у зв`язку громадською або політичною діяльністю позивач надав пояснення щодо перебування у полоні бойовиків «ЛНР» у підвалі Луганської ОДА в період з 01.08.2018 по 02.09.2014, відомості щодо визнання потерпілим по кримінальній справі № 426/18968/17, довідку про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми від 23.06.2017, видану на підставі рішення Міністерства соціальної політики України від 16.06.2017 № 12551/0/2-17.

Листом від 09.12.2019 № 22/Д-871-23-1010 відповідач відмовив у наданні ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з неподанням документів або відомостей, що підтверджують громадську або політичну діяльність.

Суд відмічає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2019 № 640/10362/19 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей визнано протиправним та нечинним підпункт 2 пункту 2 розділу ІV «Завдання та повноваження комісії» Положення про комісію з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України 18.10.2018 № 106 в частині необхідності надання підтверджуючих відомостей або документів саме в поточному році.

Вказане судове рішення набрало законної сили 20.01.2020.

Суд у вказаній справі прийшов до висновку, що передбачене пп. 2 п. 2 розділу ІV «Завдання та повноваження комісії» Положення про комісію обмеження порушує акт вищої юридичної сили - Порядок № 328, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Конституцією України у ст. 8 встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні по справі «Полторацький проти України» від 29.04.2003, заява № 38812/97, п. 155 вказано, що насамперед Суд повинен розглянути, чи втручання було здійснене «відповідно до закону». Цей вираз насамперед вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу у національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе. До того ж це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права особи, гарантовані Конвенцією, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Суд враховує, що при прийнятті рішення слід оцінити, чи передбачене законом обмеження відповідає «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Крім того, у рішенні від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що будь-які обмеження, які накладаються, мають базуватися на положеннях основного законодавства. Саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд зазначив, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 129).

Таким чином, враховуючи, що позивачем надано документи, що підтверджують позбавлення особистої свободи незаконними збройними формуваннями, у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, останній відповідно до вимог Порядку № 328 мав право на перерахування МТОТ бюджетних коштів у розмірі 100 тис. гривень з моменту встановлення бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою на забезпечення надання професійної правової допомоги.

За таких обставин, відмова Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України у наданні позивачу бюджетних коштів, викладена у листі від 09.12.2020 № 22/Д-871-23-1010, є протиправною, а відтак належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.11.2019 щодо виплати та надання бюджетних коштів у розмірі встановлених законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням у зв`язку з його громадською та політичною діяльністю.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а інші судові витрати відсутні, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, в наданні ОСОБА_1 бюджетних коштів у розмірі встановлених законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням у зв`язку з його громадською та політичною діяльністю.

3. Зобов`язати Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в особі Комісії з розгляду питань щодо надання допомоги особам, позбавленим особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року щодо виплати та надання бюджетних коштів у розмірі встановлених законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю вказаних осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням у зв`язку з його громадською та політичною діяльністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко