Справа № 826/7089/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Київ № 826/7089/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стоік" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 №.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що згідно податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 № до ТОВ «Компанія «Стоік» протиправно застосовано штраф на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) у сумі 3060 грн з огляду на необґрунтований висновок акту камеральної перевірки від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837 про порушення ТОВ «Компанія «Стоік» вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України шляхом не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року.

Позивач зазначає, що облік податкових пільг врегульовано Порядком обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1233 (Порядок №1233), пункт 8 якого передбачає, що податкові пільги визначаються за операціями з постачання товарів та/або послуг, що є об`єктами обкладення податком на додану вартість і відповідно до Податкового кодексу України та міжнародних договорів України, ратифікованих Верховною Радою України, звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, а також тих, до яких застосовані спеціальні режими оподаткування в галузі сільського господарства. Оскільки ТОВ «Компанія «Стоік» здійснює операції з постачання товарів за ставкою податку на додану вартість 7%, у позивача немає підстав для виникнення обов`язку щодо обліку та відповідно - подання звітності з сум пільг з податку на додану вартість.

Крім того, позивач зауважив, що Порядком визначення сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг за операціями, які здійснюються на митній території України», затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2011 №167 (Порядок №167) не визначено алгоритму розрахунку суми пільг з податку на додану вартість для операцій з постачання товарів за ставкою податку на додану вартість 7%.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2018 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву ТОВ «Компанія «Стоік» у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені в акті перевірки від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837 про порушення ТОВ «Компанія «Стоік» вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України шляхом не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року. Зауважив, оскільки ПК України передбачено подання відомостей про суми коштів, не сплачених до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг), у вигляді звіту про суми податкових пільг, то за неподання або несвоєчасне подання звіту про суми податкових пільг застосовуються штрафні санкції, передбачені пунктом 120.1 статті 120 Кодексу.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ТОВ «Компанія «Стоік» здійснює діяльність за КВЕД 46.46 «Оптова торгівля фармацевтичними товарами».

12.03.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «Компанія «Стоік» щодо своєчасності подання/неподання Звіту про суми податкових пільг (форма 1-ПП).

За результатом перевірки складено акт від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837 у якому зафіксовано порушення ТОВ «Компанія «Стоік» вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України шляхом не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року.

ТОВ «Компанія «Стоік» подано заперечення на від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837, за результатом розгляду якого ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 03.04.2018 №13808/10/26-15-12-01-18 про залишення без змін висновків вказаного акту камеральної перевірки.

04.04.2018 на підставі вказаних висновків акту перевірки від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким до ТОВ «Компанія «Стоік» застосовано штраф у сумі 3060 грн на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України за не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року.

Позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням від 04.04.2018 №, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Пункт 30.1 статті 30 ПК України визначає, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті Податкового кодексу України.

Згідно пункту 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до пункту 193.1 статті 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях з:

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів, які внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення або відповідають вимогам відповідних технічних регламентів, що підтверджується документом про відповідність, та дозволені для надання на ринку та/або введення в експлуатацію і застосування в Україні;

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 194.1 статті 194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Таким чином, ставка податку на додану вартість у розмірі 20% визначена як основна, а тому ставка в 7% є зниженою. Отже, застосування зниженої ставки податку на додану вартість у розмірі 7% є податковою пільгою, тобто звільненням від оподаткування (частковим звільненням) у порівнянні із основною ставкою податку на додану вартість у розмірі 20%.

Встановлено, що ТОВ «Компанія «Стоік» здійснює діяльність за КВЕД 46.46 «Оптова торгівля фармацевтичними товарами». Позивач не заперечує здійснення у 2017 році операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%. Тобто, у 2017 році ТОВ «Компанія «Стоік» користувалось вказаною податковою пільгою.

Згідно з підпунктом 16.1.6. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).

Відповідно до пункту 30.6 статті 30 ПК України суми податку та збору, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб`єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного пункту 30.6 статті 30 ПК України прийнято Порядок №1233, пункт 1 якого передбачає, що цей Порядок обов`язковий для виконання суб`єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг.

Пунктом 2 Порядку №1233 визначено, що суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг (далі - звіт) за формою згідно з додатком, який відповідно до пункту 3 Порядку подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

Таким чином, суд вважає, що позивач як платник ПДВ за ставкою 7% у 2017 році користувався податковою пільгою, а тому був зобов`язаний подати звіти про суми податкових пільг за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців 2017 року протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду.

Суд враховує посилання позивача на пункт 8 Порядку №1233 згідно якого податкові пільги визначаються за операціями з постачання товарів та/або послуг, що є об`єктами обкладення податком на додану вартість і відповідно до Податкового кодексу України та міжнародних договорів України, ратифікованих Верховною Радою України, звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, а також тих, до яких застосовані спеціальні режими оподаткування в галузі сільського господарства.

Разом з цим, суд зазначає, що положення пункту 8 Порядку №1233 не можуть нівелювати дію наведених норм ПК України та пункту 2 Порядку №1233, які передбачаються обов`язок подавати звіти про суми податкових пільг незалежно до виду податкової пільги.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові 19.11.2019 у справі №2540/2960/18 у якій Верховний Суд досліджував наявність у 2017 році у платника податків, який здійснює операцій які оподатковуються із застосуванням ставки податку на додану вартість у розмірі 7%, обов`язку подавати звіт про суми податкових пільг. У цій постанові Верховний Суд сформував правову позицію, за якою встановлені статтею 193 ПК України відмінні від загального (20%) розміри ставки податку на додану вартість (тобто 7%, 0%), як і звільнення від такого оподаткування можна розцінювати як вид пільгового режиму оподаткування. Верховний Суд зауважив, що знижена ставка податку на додану вартість у розмірі 7%, якою оподатковуються операції з постачання на митній території України лікарських засобів відповідно до підпункту «в» пункту 191.1 статті 193 ПК України, є податковою пільгою. Оскільки позивач застосовує пільгову ставку, він зобов`язаний подавати звіт про суми податкових пільг відповідно до положень Порядку №1233.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань позивача на те, що Порядок №167 не визначає алгоритму розрахунку суми пільг з податку на додану вартість для операцій з постачання товарів за ставкою податку на додану вартість 7%, суд зазначає наступне.

Так, згідно пункту 1 розділу І Порядку №167 цей Порядок розроблено на виконання пункту 9 Порядку №1233.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1233 суми податків та зборів, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, розраховуються таким суб`єктом у порядку, встановленому Державною податковою службою за погодженням з Мінфіном.

Суд вважає за необхідне зауважити, що затверджена Порядком №1233 форма звіту про суми податкових пільг не передбачає внесення у такий звіт відомостей щодо суми податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, а тому відсутність у Порядку №167 алгоритму розрахунку суми податків та зборів, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг.

При цьому, суд звертає увагу на відмінність суми пільг з податку на додану вартість та суми податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, адже для визначення останньої суми враховується суми пільг з податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пункт 46.1 статті 46 ПК України визначає, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Отже, звіт про суми податкових пільг починаючи у відповідності до пункту 46.1 статті 46 ПК України має статус податкової декларації.

Згідно пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З урахуванням наведеного суд вважає, що на підставі податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 № до ТОВ «Компанія «Стоік» правомірно застосовані штрафні санкції за не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року, тобто шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців 2017 року.

При цьому, суд зазначає, що за змістом пункту 120.1 статті 120 ПК України штраф у розмірі 1020 грн застосовується за повторне неподання протягом року звіту про суми податкових пільг. Однак, відповідач не зазначає, а матеріали справи не містять доказів застосування до ТОВ «Компанія «Стоік» штрафу за вказане порушення до прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 №. Тому, відсутні підстави вважати, що неподання ТОВ «Компанія «Стоік» звіту про суми податкових пільг за перше півріччя (шість місяців) 2017 року вчинено повторно, як наслідок, таке порушення тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 грн, а не 1020 грн як зазначає відповідач.

Таким чином, суд вважає, що на підставі податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 № до ТОВ «Компанія «Стоік» безпідставно застосовано штрафні санкції у розмірі 850 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем у повному обсязі не доведено обґрунтованості застосування до позивача штрафу на підставі спірного рішення, а обставини справи свідчать про протилежне, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 № у частині застосування до ТОВ «Компанія «Стоік» штрафних санкцій у розмірі 850 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру на суму 3060 грн за що сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову в частині задоволення майнових вимог позивача у розмірі 850 грн, останньому підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 489,44 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2018 № у частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» штрафних санкцій у розмірі 850 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 489,44 грн (чотириста вісімдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» (місцезнаходження юридичної особи: 04136, місто Київ, вулиця Маршала Гречка, будинок 13, квартира А-813; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 33347837).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак