Справа № 520/10504/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 р. № 520/10504/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кухар М.Д., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику осіб в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 804-18 від 27.04.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на користь громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на користь громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Позивач зазначає, що з його боку не було порушень при подачі документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну та не було надано свідомо неправдивих відомостей, подані документи не містять недостовірних даних та не є підробленими, тобто законних підстав для відмови позивачу в імміграції немає. До того ж, ДМС не представила жодного доказу факту подання ним свідомо неправдивих відомостей. Позивач вважає, що своїм рішенням ДМС порушила його право на імміграцію в Україну.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що він діяв в межах чинного законодавства, оскільки за результатами розгляду матеріалів щодо надання дозволу на імміграцію в Україну особі громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що рішенням ГУ ДМС у Харківській області від 19 липня 2018 року № 804-18 на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , як чоловікові іммігрантки, надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.07.2018, терміном дії - безстроково. Дружина позивача громадянка Узбекистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення УДМС України в Миколаївській області від 02.04.2016 року отримала дозвіл на імміграцію в Україну як мати іммігранта та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 11.04.2016 року. В ході перевірки Управлінням ДМС у Миколаївській області направлено до ГУ ДМС у Харківській області копію рішення від 29.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Узбекистану ОСОБА_3 .

Відповідач зазначає, що дозвіл на імміграцію в Україну, наданий громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», підлягає скасуванню, оскільки був наданий як чоловіку, що отримав такий дозвіл по дружині, дозвіл на імміграцію в Україну якої скасовано і яка в розумінні Закону України «Про імміграцію» не вважається іммігрантом.

Позивачем надана відповідь на відзив, в якій позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов - не погоджується, зазначивши, що дозвіл про надання імміграції позивачу було надано згідно з документами, які діяли станом на момент прийняття відповідного рішення, тобто станом на 19.07.2018 року. Станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію - на 19.07.2018 року дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених статтею 9 Закону №2491-111 працівниками ТУ ДМС України в Харківський області перевірялись. Зазначені дії не були визнані протиправними або незаконними в установленому законом порядку.

Просив суд вимоги заявленого позову задовольнити в повному обсязі

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Ісламської республіки Афганістан, паспорт НОМЕР_4 від 22.01.2017 року. 19.07.2018року рішенням ГУ ДМС України в Харківський області позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та 20.07.2018 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

24.07.2018року зареєстровано місце проживання громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою набуття громадянства відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» позивач звернувся ГУ ДМС у Харківській області.

Як встановлено за матеріалами справи, в межах розгляду справи про набуття громадянства було здійснено перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 . Як було встановлено, рішенням ГУ ДМС у Харківській області від 19 липня 2018 року № 804-18 на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , як чоловікові іммігрантки, надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.07.2018, терміном дії - безстроково.

Дружина позивача громадянка Узбекистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення УДМС України в Миколаївській області від 02.04.2016 року отримала дозвіл на імміграцію в Україну як мати іммігранта та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 11.04.2016 року.

В ході перевірки Управлінням ДМС у Миколаївській області направлено до ГУ ДМС у Харківській області копію рішення від 29.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Узбекистану ОСОБА_3 .

У рамках надання правничої допомоги гр. Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно договору про надання правничої допомоги №В-44/21 від 04.06.2021 року, адвокатом Вітер Г.Р. направлено адвокатський запит №АЗ- 128 2021 від 04.06.2021 року до ГУ ДМС України в Харківській області, яким просив надати інформацію та копії документів, зокрема: повідомити стан чинності на теперішній час дозволу па імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.07.2018 року, гр. Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_5 від 20.07.2018 року народження, надані копію відповідного рішення.

Відповіддю № 6301.8.1-9262/63.2-21 від 09.06.2021 року, наданою адвокату Вітер Г.Р. на адвокатський запит №АЗ-128/21 від 04.06.2021 року, відповідачем повідомлено, що 27.04.2021 р. ГУ ДМС України в Харківській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" було прийнято рішення № 804-18 від 27.04.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, наданого 19.07.208 року громадянину Афганістан ОСОБА_1 . (а.с. 25)

До наданої відповіді ГУ ДМС України в Харківській області надало представнику позивача копію рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 804-18 від 27.04.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу (а.с. 26).

Судом за матеріалами справи встановлено, що у якості підстави для прийняття вищезазначеного рішення було зазначено пункт 1 частини першої ст. 12 Закону України «Про імміграцію», виданий 19.07.2018 року .

Вважаючи рішення ГУ ДМС України в Харківський області №804-18 від 27.04.2021 року про скасування гр. Ісламської республіки Афіаністан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну протиправним та таким, що грубо порушує права, свободи та законні інтереси позивача та підлягає скасуванню, ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з даним позовом.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

За змістом частини 15 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-ІІІ.

Положеннями Закону України "Про імміграцію" визначаються умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про імміграцію" заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви, зокрема, додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Відповідно до п.14 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

Як встановлено в ході розгляду справи на підставі п. 1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», Головним управлінням ДМС України в Харківській області було прийняте рішення №804-18 від 27.04.2021 року про скасування гр. Ісламської республіки Афіаністан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну.

Судовим розглядом встановлено, що в межах розгляду справи про набуття громадянства було здійснено перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням ГУ ДМС у Харківській області від 19 липня 2018 року № 804-18 на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , як чоловікові іммігрантки, надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.07.2018, терміном дії - безстроково. Дружина позивача громадянка Узбекистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення УДМС України в Миколаївській області від 02.04.2016 року отримала дозвіл на імміграцію в Україну як мати іммігранта та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 11.04.2016 року.

Відповідач посилався на той факт, що підставою для отримання позивачем дозволу на імміграцію є саме документування посвідкою на постійне проживання його дружини за відсутності права на отримання такої посвідки, ОСОБА_1 також не мав права на постійне проживання на території України з підстав п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Проте, вказана інформація не містить жодних доказів, якими вона мотивована.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем скасовано посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 20.07.2018 року на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, у зв`язку зі скасуванням дозволу на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону №2491-111 встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Крім зазначених документів, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини 2 статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Даний перелік документів є вичерпаним.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію, заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів.

У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як слідство, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Суд зазначає, що матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироку суду, яким позивача засуджено до позбавлення волі, та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Статтями 10,11 зазначеного Закону, у редакції, що діяла на час оформлення посвідки, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (далі - Порядок).

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку, в редакції, яка діяла на час надання посвідки, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Так, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та документування посвідкою на постійне місце проживання, посадові особи ТУ ДМС України в Харківський області, проводили перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача, та керуючись Законом України "Про імміграцію" ними надана оцінка підстав залишення позивача та доньки на постійне проживання в Україні.

Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу та доньки , визначених уст. 10 Закону України "Про імміграцію" не було виявлено у зв`язку з чим, позивачу громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19.07.2018 року надано дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про Імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 20.07.2018 року терміном дії безстроково.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач посилався на ту обставину, що рішення про надання дозволу на імміграцію дружині позивача та самому позивачу є похідними та пов`язаними між собою. Проте на момент прийняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну його дружина не мала правових підстав для отримання дозволу на імміграцію.

Інших доказів в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення відповідачем до матеріалів справи не надано, а судом в ході розгляду справи - не виявлено.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, надані сторонами докази по справі, з огляду на норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що при прийнятті 27.04.2021 року Головним Управлінням Державної міграційної служби в Харківській області рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну мало місце порушення відповідачем "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", Конституції України.

Суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято в супереч Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2)іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Стаття 13 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

В рішенні ГУ ДМС України в Харківській області прийняв протилежне рішення від 27.04.2021 року № 804-18 зазначено, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу скасовано з підстав п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: «якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність».

Щодо, п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», яким визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано напідставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, ще втратили чинність, то закон визначає декілька обов`язкових складових щодо їх визнання.

У разі, якщо дозвіл на імміграцію надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів, інформація про це повинна бути надана органом Національної поліції, іншим органом виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства пре правовий статус іноземців та осіб без громадянств, що в даному випадку що відповідає фактичним обставинам.

До матеріалів справи відповідачем не надано доказів того, що дозвіл на імміграцію від 19.07.2018 року було надано позивачу на підставі надання ним неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів.

Крім того суд вважає за необхідне зауважити, що відповідач посилається на ту обставину, що у 2018 році ГУ ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію всупереч міграційного законодавства, проте зазначені дії не визнані протиправними або незаконними в установленому законом порядку. Навіть, якщо в 2018 році дозвіл на імміграцію позивачу надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

А тому, оскільки відповідачем не доведено протиправність дій при наданні дозволу на імміграцію з боку позивача, то висновок про наявність підстав для скасування дозволу на імміграцію базується на припущеннях та не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Враховуючи те, що при наданні позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання в Україні, Головне Управління ДМС України в Харківській області проводило перевірку законності залишення на постійне проживання на території України та підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні, суд приходить до висновку, що доводи відповідача стосовно надання позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання в Україні прийнято з порушенням вимог законодавства - є необґрунтованими.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 804-18 від 27.04.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 є протиправним, а тому - підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Стосовно вимог заявленого позову про відшкодування витрат, пов`язаних з витратами позивача на професійну правничу допомогу адвоката, судом зазначається наступне.

Положеннями ч. 1, 3 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено за матеріалами справи представником позивача до матеріалів поданого позову надано лише копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5876/10 від 02.12.2016 року та копія ордеру. Будь-яких інших документів (договір, рахунок, квитанція про сплату, акт виконаних робіт тощо), з яких би можливо було б встановити суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката - стороною позивач до матеріалів справи не надано. Відтак, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених позивачем витрат, з огляду на що суд відмовляє у вимогах заявленого позову про відшкодування витрат, пов`язаних з витратами позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 2, 14, 77, 78, 139, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 804-18 від 27.04.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У вимогах заявленого позову про відшкодування витрат, пов`язаних з витратами позивача на професійну правничу допомогу адвоката - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.