Справа № 607/22873/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 607/22873/20 пров. № А/857/9525/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Макарика В.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року у справі №607/22873/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними,-

головуючий суддя першої інстанції Ромазан В.В.

час ухвалення - 16.43 год.

місце ухвалення - м. Тернопіль

дата складання повного тексту 20.04.2021

В С ТА Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чудопалов Ю.Ю., звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №766216 від 08 грудня 2020 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівники поліції при встановленні правопорушення не користувались технічними засобами, які б давали змогу встановити відстань з якої символи на номерних знаках не читалися. Зазначив, що позивачем було пояснено працівникам поліції, що перед початком керування транспортним засобом ним були виконані вимоги пункту 30.2 ПДР України, а саме перевірено та забезпечено чистоту номерних знаків, але, зважаючи, що у цей день були несприятливі погодні умови, а саме танення снігу, що призводило до утворення бруду на дорогах, за час руху номерний знак автомобіля забруднився, проте, всі символи, які були розташовані на ньому, добре читалися з відстані 20 метрів. Працівники поліції при виявленні правопорушення, на думку позивача, повинні були зробити відповідні заміри та залучити інших осіб, яким запропонувати прочитати символи з такої відстані, чи в інший спосіб визначити можливість чи неможливість читання номерного знаку на автомобілі. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, доводи апелянта зводяться до того, що перед початком керування транспортним засобом, ним були виконані вимоги пункту 30.2 ПДР, а саме перевірено та забезпечено чистоту номерних знаків, але в цей день були несприятливі погодні умови ( танення снігу), що відповідно призвело до забруднення номерних знаків, проте усі символи читалися з відстані не менше 20 метрів.

Водночас, будь яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ПДР, відповідачем не надано. В матеріалах справи наявна лише постанова та матеріали з нагрудних камер працівників поліції, які лише підтверджують факт забруднення номерних знаків. Працівники поліції не встановили відстань, з якої символи номерного знаку не читаються.

Вважає, що наведене свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції серії ВО-ОООЗЗ слідує, що автомобіль марки «Ford Mondeo», яким керував позивач, було зупинено працівником поліції за порушення ним правил проїзду перехрестя. В подальшому, працівником поліції, було зазначено також додаткову підставу його зупинки, а саме порушенням водієм вимог п. 2.9 (в) ПДР України, а саме керування позивачем транспортним засобом на якому був забруднений номерний знак, що не давав змоги визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Як вбачається із фототаблиці, доданої представником відповідача в підтвердження обґрунтованості винесення відповідачем спірної постанови та про які зазначені у ній, як доказ вини позивача, із них вбачається, що на транспортному засобі, яким керував позивач та який був зупинений працівником поліції на вул. Протасевича у місті Тернополі наявні забруднені номерні знаки, що не дають змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів. Більше того, такі символи номерного знаку неможливо встановити із відстані що є меншою за 20 метрів, що є порушенням вимог п. 2.9 (в), 30.2 ПДР України. Також, як вбачається із зазначених даних з нагрудних камер працівників поліції, позивач на прохання працівника поліції усунути зазначене порушення ПДР України на місці зупинки транспортного засобу, відмовився у категоричній формі, зазначивши, що він буде продовжувати експлуатувати транспортний засіб до часу відвідування ним автомийки.

З урахуванням наведеного вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року є безпідставними та необґрунтованими, натомість оскаржуване рішення суду винесене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень.

Учасники справи в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268 КАС України розгляд справи проведено у відсутності учасників справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №766216 від 08.12.2020 року слідує, що ОСОБА_1 08.12.2020 року о 14 год. 00 хв. в місті Тернополі по вул. Протасевича керував транспортним засобом марки «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого був забруднений номерний знак, що не дає змоги чітко встановити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, чим порушив п.2.9 (в) ПДР України.

У вказаній постанові особою, яка її виносила зазначено, що до неї додаються дані з нагрудних камер працівників поліції серії ВО-00033, а також його фотофіксація.

Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 6 ст. 121 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідачем не порушено вимоги закону при кваліфікації дій позивача та при винесенні спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів, порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху(далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно пункту 2.9 (в)ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому транспортному засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно із п.30.2 ПДР України, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до ч.6 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не переєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосування матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, повернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності ( ст. 245КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як уже зазначено вище, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 31 Закону № 580-VIIIполіція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, поліції надано право використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

На підтвердження даної обставини відповідачем, як доказ, надано відеозапис з нагрудних камер працівників поліції серії ВО 00033, а також фото зйомку про які вказано у спірній постанові.

Як слідує із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції серії ВО00033, автомобіль марки «Ford Mondeo», яким керував позивач, було зупинено працівником поліції за порушення ним правил проїзду перехрестя. В подальшому, працівником поліції, було зазначено також додаткову підставу його зупинки, а саме порушення водієм вимог п.2.9 (в) ПДР України, а саме керування позивачем транспортним засобом на якому був забруднений номерний знак, що не давав змоги визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Крім цього, відповідачем долучено фототаблицю, з якої також слідує, що на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 та який був зупинений працівником поліції на вул. Протасевича у місті Тернополі наявні забруднені номерні знаки, що не дають змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що символи номерного знаку не можливо встановити із відстані, що є меншою за 20 метрів, що є порушенням вимог п.2.9 (в), 30.2 ПДР України.

Що стосується посилань апелянта на несприятливі погодні умови ( танення снігу), то колегія суддів зазначає, що з наявних у матеріалах справи фото та відео не вбачається наявність снігу та його танення, натомість покриття доріг та тротуарів є сухим.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності не дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не порушено вимоги закону при кваліфікації дій позивача та при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, тому відсутні підстави для її скасування та відповідно задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року у справі №607/22873/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. Я. Макарик
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 27.08.2021