Справа № 420/12596/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12596/20
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідачаКравця О.О.
судді -Зуєвої Л.Є.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Юрчак М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №420/12596/20, прийнятого у порядку письмового провадження у складі судді Харченко Ю.В., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 15.09.2020 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позивачка подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було повністю проігноровано, належним чином не досліджено та не надано належну оцінку доводів позивача з цього питання, а саме:

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2012 року по справі №1522/3198/2012 було розірвано шлюб між ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 , стягнуто с ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 у відповідному розмірі, до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі виконавчого листа № 1522/3198/12, виданого 19.09.2019 р. Приморським районним судом м. Одеси, Роздільнянським МВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 60159005, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 .

В ході даного виконавчого провадження Роздільнянським МВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) було встановлено наявність заборгованості у ОСОБА_4 щодо сплати аліментів за період з 07.02.2012 р. по 30.03.2020 р. у розмірі 115 089,75 грн.

Разом з тим, Постановою від 30.03.2020 р. виконавчий лист № 1522/3198/2012 повернуто стягувану в зв`язку з наступними обставинами: Боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, не мешкає, здійснені заходи щодо встановлення місця проживання боржника виявились безрезультатними. Таким чином, вже протягом тривалого часу місцезнаходження ОСОБА_4 невідоме, зв`язок з ним повністю відсутній.

Апелянт також зазначає, що в даній справі, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення враховуючи обставини справи, а саме - повне усунення батька ( ОСОБА_4 ) від виховання, навчання та участі у житті дитини, а також наявність значної заборгованості по сплаті аліментів, позивач вважає, що , що позовні вимоги про зобов`язання щодо зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди батька безумовно підлягали задоволенню.

09.07.2021 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, позивачка, її представник ОСОБА_6 та представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання повторно не з`явились, доказів поважності причин неявки у судове засідання - не надали.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту за отриманням адміністративної послуги зі здійснення зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . До заяви позивачем було додано наступні документи: заяву про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини від 15.09.2020; свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_2 , 08.06.2017 року виданий органом 5115.

Рішенням Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 15.09.2020 року за наслідками розгляду означеного звернення, відмовлено ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з неподанням необхідних документів, а саме письмової згоди другого з батьків на здійснення зняття з реєстрації місця проживання дитини, також доказів повноважень представника-заявника.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 7 Закону №1382 передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

Разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження.

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно з ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, серед іншого, містить положення щодо обов`язковості зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника за згодою інших законних представників.

Зокрема, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Згідно з приписами пункту 27 Правил №207 працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що визначений Правилами №207, порядок зняття з реєстрації місця проживання дитини у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами спрямований cаме на забезпечення інтересів дитини та дотримання положень ст.29 ЦК України, ст.160-161 Сімейного кодексу України, оскільки вимагає підтвердження письмової згоди на зняття з реєстрації дитини від обох батьків, а у випадку відсутності підтвердження згоди одного з батьків (незалежно від причин такої відсутності), вимагає підтвердження дотримання інтересів дитини відповідним рішенням органу опіки та піклування або суду.

Разом з тим, заява позивача від 15.09.2020р. щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , містить лише прізвище ім`я та по батькові батька неповнолітньої дитини, що, при цьому, у жодному разі не є письмовою згодою іншого з батьків, у контексті вище окреслених вимог чинного законодавства. При цьому, належним підтвердженням згідно з п.18 Правил №207, має бути письмова згода другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву на реєстрацію, або ж засвідчена у законодавчо встановленому порядку.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_4 та заборгованості зі сплати аліментів, оскільки вищенаведені вимоги законодавства щодо зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини пов`язані саме з фактом батьківства, а не наявністю зареєстрованого шлюбу. При цьому доказів щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 позивачкою не надано.

Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на неможливість отримання відповідної згоди батька, у зв`язку з неможливістю встановлення його місця перебування, оскільки приписи чинного законодавства, в даному випадку чітко вимагають надання такого дозволу, інших доказів, які б виключали необхідність надання такого дозволу, як то рішення органу опіки та піклування, рішення суду про визначення місця проживання чи доказів позбавлення батьківських прав, заявником відповідачу надано не було.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що визначені положеннями чинного законодавства України, суб`єкт владних повноважень виправдав свої дії, навівши обґрунтування свого рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне судове рішення складене та підписане 26 серпня 2021 року.

Головуючий суддя О.О. Кравець

Суддя Л.Є. Зуєва

Суддя М.П. Коваль