Справа № 640/26351/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

26 серпня 2021 року м. Київ№ 640/26351/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби геології та надр України

третя особа АТ «Українська залізниця»

про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної служби геології та надр України третя особа АТ «Українська залізниця» в якому просила:

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 5 від 11.01.2017 р. "Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень" в частині зазначення в додатку 3 зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами вдасником яких було зазначено ДП "УПП УЗ" (правонаступник АТ "Українська залізниця") в тому числі спеціального дозволу на користування надрами № 4742 від 22 жовтня 2008 року (Пенізевицький кар`єр) та № 4709 від 30.09.2008 року (Самчинецьке кар`єроуправління);

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 50 від 01.02.2017 р. "Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017 р. № 5" в частині п. 1.3. до додатку 3 в частині встановлення дати зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами власником яких було ДП "УПП УЗ" (правонаступник АТ "Українська залізниця") в тому числі (п. 163) спеціального дозволу на користування надрами № 4742 від 22 жовтня 2008 року (Пенізевицький кар`єр) та (п. 162) № 4709 від 30.09.2008 року (Самчинецьке кар`єроуправління);

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати припис від 24.05.2018 року № 289-14/09, винесеного на підставі Акту перевірки № 06-06/23/2018-08/п (59) від 24.05.2018 року;

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати припис від 24.05.2018 року № 288-14/09, винесеного на підставі Акту перевірки № 06-06/26/2018-18/п (58) від 24.05.2018 року;

- стягнути з відповідача плачений судовий збір в сумі 3 073,60 грн. та витрати на надання правової допомоги адвокатам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані накази та приписи є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки суб`єкту, на якого поширюють дію оскаржувані акти, не направлялись та позивач не знала про їх існування. Позивач з 21.12.2017р. звільнена з посади першого заступника директора філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» за власним бажанням та цією ж датою позивача звільнили від виконання обов`язку голови комісії з реорганізації державного підприємства «УПП УЗ», однак, в тому числі щодо неї, відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 240 КК України за порушення правил охорони або використання надр, а саме за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом вибуху в період зупинення дії дозволів. З огляду на вказане, вважає оскаржувані накази та приписи незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що оскаржувані накази та приписи є законними та обґрунтованими, а відтак відсутні підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог. Накази про зупинення дії дозволів були опубліковані на офіційному сайті контролюючого органу та перебувають у вільному доступі, при цьому, додаткового інформування суб`єктів господарювання, законодавством не передбачено. Щодо оскаржуваних приписів, то наголошує, що останні отримані уповноваженими представниками підприємства, а відтак доводи позивача помилкові.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною службою геології та надр України 22.10.2008р. ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» видано спеціальний дозвіл на користування надрами № 4742 на Пенізевицьке-1 родовище.

Державною службою геології та надр України 30.09.2008р. ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» видано спеціальний дозвіл на користування надрами № 4709 на Самчинецьке родовище.

Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» від 04.11.2016р. № 068-ц/од ОСОБА_1 була призначена головою комісії з реорганізації ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України».

Наказом Державної служби геології та надр України від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» дію спеціального дозволу на користування надрами № 4742 на Пенізевицьке-1 родовище від 22.10.2008р. та дію спеціального дозволу на користування надрами №4709 на Самчинецьке родовище від 30.09.2008р. зупинено.

При цьому, наказом Державної служби геології та надр України від 01.02.2017р. № 50 «Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5» внесено зміни до вищезазначеного наказу в частині дати зупинення спеціальних дозволів.

В подальшому, 26.04.2017р. між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір № 87 за умовами якого позивач призначається на посаду першого заступника директора філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Укрзалізниця».

Водночас, наказом ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 21.12.2017р. № 2974/ос «По особовому складу» позивача з 02.01.2018р. звільнено з посади першого заступника директора філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Укрзалізниця» за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком.

При цьому, 24.05.2018р. Державною службою геології та надр України на підставі актів перевірок від № 06-06/23/2018-08/п(59) та № 06-06/23/2018-08/п(58) винесено приписи № 289-14/06 та № 288-14/09 відповідно до яких зобов`язано Філію «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» усунути порушення вимог законодавства у строк до 25.06.2018р. за встановлені в ході проведення перевірки порушення надрокористувачем (філія «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця») вимог постанови КМУ № 615, а саме після зупинення дії дозволів від 22.10.20108р. № 4742 та від 30.09.2008р. № 4709, надрокористувачем не зупинено проведення на наданій йому в користування ділянці надр роботи, передбачені спеціальними дозволами та не виконання вимог приписів.

Позивач вважаючи накази Державної служби геології та надр України від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» та від 01.02.2017р. № 50 «Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5» та приписи від 24.05.2018р. № 289-14/06 та № 288-14/09 протиправними, звернулась з позовом до суду.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, з огляду на таке.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Також слід враховувати, що частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом встановлено, що позивачем оскаржуються накази Державної служби геології та надр України від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» та від 01.02.2017р. № 50 «Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5» та приписи від 24.05.2018р. № 289-14/06 та № 288-14/09.

Надаючи правову оцінку щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами про оскарження наказів, суд зазначає таке.

Наказом Державної служби геології та надр України від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» дію спеціального дозволу на користування надрами № 4742 на Пенізевицьке-1 родовище від 22.10.2008р. та дію спеціального дозволу на користування надрами №4709 на Самчинецьке родовище від 30.09.2008р. зупинено, а наказом Державної служби геології та надр України від 01.02.2017р. № 50»Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5» внесено зміни до вищезазначеного наказу в частині дати зупинення спеціальних дозволів.

Так, із заяви позивача про поновлення строку звернення до суду вбачається, що строк пропущено з огляду на те, що оскаржувані накази останньою не отримувались, оскільки Державною службою геології та надр України не направлялись.

Суд вважає такі доводи позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку необґрунтованими, а підстави неповажними, з огляду на таке.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регламентовані Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами затвердженим постановою КМУ від 30.05.2011р. № 615 (далі - Порядок № 615 в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 25 Порядку № 615, наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу.

Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання дозволу, рішення про відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

При цьому, з аналізу положень вищезазначеного Порядку № 615 вбачається, що іншого алгоритму дій в частині повідомлення заінтересованих осіб, в тому числі про зупинення дії дозволу, не передбачено.

Так, судом встановлено, що наказ Державної служби геології та надр України від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» та наказ від 01.02.2017р. № 50 «Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5» опубліковані на офіційному сайті Держгеонадр за посиланням: https://www.geo.gov.ua/diyalnist/nakazy/arhiv-nakaziv/.

Крім того, в адміністративному позові (а.с. 6 на звороті) позивач зазначає, що про існування оскаржуваних наказів останній стало відомо з листа відповідача від 23.02.2017р. № 40/13/14.

При цьому, суд наголошує, що позивачем до адміністративного позову долучено лист від 23.02.2017р. № 4016/13/14-17 Державної служби геології та надр України в якому ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» повідомлено про зупинення дії дозволів наказами від 11.01.2017р. № 5 «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» та від 01.02.2017р. № 50 «Про внесення змін до наказу Держгеонадр від 11.01.2017р. № 5».

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач навіть незважаючи та той факт, що оскаржувані накази на виконання п. 25 Порядку № 615 були опубліковані на офіційному сайті відповідача, з 23.02.2017р. достеменно мала знати про існування вказаних наказів, оскільки ОСОБА_1 була призначена головою комісії з реорганізації ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України».

При цьому, доводи позивача, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, про не направлення останній відповідачем оскаржуваних наказів не можуть бути прийняті до уваги в силу встановленого факту відсутності обов`язку у відповідача щодо іншого, ніж передбачено п. 25 Порядку № 615, алгоритму дій в частині ознайомлення заінтересованих осіб з наказами про зупинення дії дозволів.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами про оскарження приписів, суд зазначає таке.

24.05.2018р. Державною службою геології та надр України на підставі актів перевірок від 24.05.2018р. № 06-06/23/2018-08/п(59) та № 06-06/23/2018-08/п(58) винесено приписи № 289-14/06 та № 288-14/09 відповідно до яких зобов`язано Філію «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця» усунути порушення вимог законодавства у строк до 25.06.2018р. за встановлені в ході проведення перевірки порушення надрокористувачем (філія «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця») вимог постанови КМУ № 615, а саме після зупинення дії дозволів від 22.10.20108р. № 4742 та від 30.09.2008р. № 4709, надрокористувачем не зупинено проведення на наданій йому в користування ділянці надр роботи, передбачені спеціальними дозволами та не виконання вимог приписів.

Доказів того, що позивач з 10.07.2018р., тобто з дати відкриття кримінального провадження № 0001685 не знала про існування кримінального провадження відкритого за ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 2 ст. 240 КК України, в тому числі відносно неї, за порушення правил охорони або використання надр, а саме за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом вибуху в період зупинення дії дозволів, підставою для відкриття якого, як зазначає позивач були факти встановлені в актах перевірки від 24.05.2018р. № 06-06/23/2018-08/п(59) та № 06-06/23/2018-08/п(58) та приписах № 289-14/06 та № 288-14/09, до суду не надано.

Посилання позивача на те, що про існування оскаржуваних приписів остання дізналась лише 07.11.2017р. від слідчого, не приймаються судом до уваги, з огляду на встановлене вище.

Так само, доводи позивача про не повідомлення останньої відповідачем про проведення перевірки, складання актів та винесення оскаржуваних приписів, суд вважає помилковими, оскільки обов`язку з повідомлення саме позивача, в силу вимог законодавства, у контролюючого органу не виникало.

Суд вважає, вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду неповажними, з огляду на що залишає позовну заяву без розгляду, з огляду на таке.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи той факт, що з адміністративним позовом остання звернулась до суду 27.12.2019р. та за відсутності поважних підстав для поновлення строку, суд приходить до висновку про визнання підстав для поневолення строку неповажними та як наслідок залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно зі ч.3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 КАС України.

Керуючись ст. 122, 123, 240-243, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

2. Повідомити позивача, що в силу вимог ч. 4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська