Справа № 520/13019/2020
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 520/13019/2020

адміністративне провадження № К/9901/30884/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №520/13019/2020 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Господарського суду Харківської області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ голови Господарського суду Харківської області від 28 квітня 2020 року №22 «Про унесення змін до наказу від 27 лютого 2020 року №16 «Про умови оплати праці на 2020 рік»; визнати протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати їй, як судді цього суду, суддівської винагороди у період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року, із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320,00 грн, згідно з частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, унесеними Законом України від 13 квітня 2020 року №553-ІX (у редакції, що діяла з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року); зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити невиплачену їй суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у сумі 165085,34 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 202 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року, із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320,00 грн, згідно з частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13 квітня 2020 року №553-IX ( в редакції, що діяла з з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року). Зобов`язано Господарський суд Харківської області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді Господарського суду Харківської ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 165085,34 грн, з яких: 28551,91 грн за квітень 2020 року, 39446,72 грн за травень 2020 року, 29979,50 грн за червень 2020 року, 58824,08 грн за липень 2020 року, 8283,13 грн за серпень 2020 року. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник третьої особи з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

Так, відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання на неврахування судами попередніх інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20.

Представник третьої особи зазначає, що у згаданій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що відповідач як розпорядник бюджетних коштів не міг виплачувати позивачу суддівську винагороду (протягом згаданого періоду) понад виділені йому для цього бюджетні асигнування, на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати.

Наступним абзацом касатор робить висновок, що в його діях були відсутні ознаки протиправності, проте у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20, Верховний Суд у тому ж 73 пункті робить висновок: « Це, втім, не заперечує того, що виплата позивачу протягом спірного періоду суддівської винагороди у розмірі, що не перевищував десяти прожиткових мінімумів відповідно до статті 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), з огляду на викладені вище мотиви, була правомірною», крім того у пункті 75 цієї ж постанови зазначено що, за правилами частин третьої, четвертої статті 148 Закону №1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Отже, скаржник у поданій касаційній скарзі не обґрунтував належним чином підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/13019/2020 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак