Справа № 824/1404/19-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 р. м. Чернівці Справа № 824/1404/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № від 31 липня 2019 року, рішення № від 31 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31 липня 2019 року.

15.01.2021 року ухвалою суду замінено відповідача - Головне управління ДФС у Чернівецькій області на правонаступника Головне управління ДПС у Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає податкові повідомлення-рішення № , № від 31 липня 2019 року, рішення № від 31 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31 липня 2019 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

24.12.2019 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС України у Чернівецькій області, відповідно до якого зазначив, що податкові повідомлення-рішення № , № від 31 липня 2019 року, рішення № від 31 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31 липня 2019 року є законними, обґрунтованими, прийнятими контролюючим органом в межах наданих повноважень із дотриманням покладених законом обов`язків та є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З метою з`ясування обставин справи, зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , зареєстрований як Фізична особа - підприємець 29.05.1996 року, номер запису 0001891, РНОКПП НОМЕР_1 . Місцезнаходження особи: 60431, Чернівецька область, Глибоцький район, село Привороки. (т. 4 а. с. 69, 73).

На підставі наказу "Про проведення документальної позапланової перевірки" № 340 від 17.05.2019 року, наказу «Про продовження строків проведення документальної планової перевірки» № 405 від 12.06.2019 року, повідомлення від 17.05.2019 року № 72, направлень на перевірку від 31.05.2019 року № 1233, № 1234, з 31.05.2019 року по 21.06.2019 року працівниками ГУ ДПС у Чернівецькій області проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. (т. 4 а. с. 90-95).

За результатами документальної позапланової перевірки позивача складено Акт про результати документальної планової перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. (т. 1 а. с. 30-77).

Актом позапланової перевірки позивача № 126/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 від 01.07.2019 року встановлено порушення:

- пп.164.1.1., п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п. 177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, внаслідок чого заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. в сумі 226432,96 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " із змінами та доповненнями - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період 2016 р. в сумі 17919,96 грн.;

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями ), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на загальну суму 18869,36 грн.

- п.168.1.1, п.168.1 ст.168, пп..176.2.а) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями виявлено неутримання та несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду в сумі 540,00 грн.

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями ), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. не нараховано та не утримано військовий збір, iз доходiв платника податку у виглядi з/п за період за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. на загальну суму 45,0 грн.

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " із змінами та доповненнями - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з що сплачується податковими агентами, iз доходiв платника податку у виглядi з/п за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 660,0 грн.;

- п. 185.1 ст.185, п. 186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 абз.г) п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189 п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 р., із змінами та доповненнями зменшено від"ємне значення що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду 31210 грн, у тому числі за жовтень 2016 - 2333 грн., листопад 2016 р. - 3326 грн., грудень 2016 р. - 2929 грн., червень 2016 - 1080 грн., липень 2017 - 8335 грн., серпень 2017 р. - 5033 грн., грудень 2017 р. - 1166 грн., березень 2018р. - 2008 грн., червень 2018 р.- 5000 грн.

-ст.51,, пп.176.2.б) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) - подано не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування, у строки встановлені цим Кодексом для податкового кварталу за формою №1ДФ за 1 квартал 2016р,. 2 квартал 2016 р,.3 квартал, 4 квартал 2016 р., 1 квартал 2017р,. 2 квартал 2017 р., 3 квартал 2017 р., 4 квартал 2017 р., 1 квартал 2018р., 2 квартал 2018 р., 3 квартал 2018 р.

- п.44.6, п.44.7, ст.44, Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 - VІ (зі змінами та доповненнями) - не надання посадовими особами контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені такими платником податків у податковій звітності.

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 платником податків ОСОБА_1 не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

За результатами проведеної документальної позапланової перевірки, на підставі акту перевірки № 126/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 від 01.07.2019 року, контролюючим органом прийнятті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 226432,96 грн., за штрафними санкціями - 113216,48 грн. (т.1 а.с.19);

- податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору за податковими зобов`язаннями - 18869,36 грн., за штрафними санкціями - 9434,68 грн. (т.1 а.с. 17);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31.07.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17919,96 грн. (т. 1 а. с. 15);

- рішення № від 31.07.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 5375,99 грн. (т. 1 а.с.20).

16.08.2019 року позивач звернувся з скаргою до ДФС України, в якій просив:

- скасувати податкове повідомлення - рішення № 001871304 від 31.07.2019 року;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31.07.2019 року;

- скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій.(т.4а.с. 231).

19.09.2019 року ДФС України розглянувши скаргу позивача в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.07.2019 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.07.2019 року № , залишив скаргу без задоволення в частині оскарження вищевказаних виконавчих документів. (т. 4 а. с. 235-238).

21.10.2019 року рішенням ДФС України №6248/6-99-00-08-05-04 залишено без змін податкові повідомлення - рішення № 001871304 від 31.07.2019 року; № від 31.07.2019 року, а скаргу позивача без задоволення. (т. 4 а. с. 223-229).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

В силу частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п. п. 3. 1. ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення та запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. п. 62.1.3. п. 62.1. ст. 62 ПК України однією з форм податкового контролю є перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Приписи п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачають, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно з п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України визначено, що Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Вказане кореспондується з пунктом 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984 (далі - Порядок № 84) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Довідка - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про не встановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків.

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками.

При цьому пунктами 4-6 Порядку № 984 визначено, що Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, складання акту за результатами перевірки в разі виявлення порушень є обов`язком контролюючого органу, при цьому такий акт перевірки повинен містити детальний опис виявлених порушень, з посиланням на первинні документи, які були досліджені в ході її проведення.

Разом з тим, оцінка висновків акту перевірки надається уповноваженим законом органам влади при вирішенні спору щодо оскарження рішень, прийнятих на підставі такого акту.

Актом позапланової перевірки позивача № 126/24-13-13-04-18/ від 01.07.2019 року встановлено порушення:

- пп.164.1.1., п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п. 177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, внаслідок чого заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. в сумі 226432,96 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " із змінами та доповненнями - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період 2016 р. в сумі 17919,96 грн.;

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями ), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на загальну суму 18869,36 грн.

- п.168.1.1, п.168.1 ст.168, пп..176.2.а) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями виявлено неутримання та несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду в сумі 540,00 грн.

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями ), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р. не нараховано та не утримано військовий збір, iз доходiв платника податку у виглядi з/п за період за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. на загальну суму 45,0 грн.

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " із змінами та доповненнями - не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з що сплачується податковими агентами, iз доходiв платника податку у виглядi з/п за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 660,0 грн.;

- п. 185.1 ст.185, п. 186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 абз.г) п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189 п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 р., із змінами та доповненнями зменшено від"ємне значення що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду 31210 грн, у тому числі за жовтень 2016 - 2333 грн., листопад 2016 р. - 3326 грн., грудень 2016 р. - 2929 грн., червень 2016 - 1080 грн., липень 2017 - 8335 грн., серпень 2017 р. - 5033 грн., грудень 2017 р. - 1166 грн., березень 2018р. - 2008 грн., червень 2018 р. - 5000 грн.

-ст.51,, пп.176.2.б) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) - подано не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування, у строки встановлені цим Кодексом для податкового кварталу за формою №1ДФ за 1 квартал 2016р,. 2 квартал 2016 р,.3 квартал, 4 квартал 2016 р., 1 квартал 2017 р., 2 квартал 2017 р., 3 квартал 2017 р., 4 квартал 2017 р., 1 квартал 2018 р., 2 квартал 2018 р., 3 квартал 2018 р.

- п.44.6, п.44.7, ст.44, Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 - VІ (зі змінами та доповненнями) - не надання посадовими особами контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені такими платником податків у податковій звітності.

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 платником податків ОСОБА_1 не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.1. ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. п. 177.4.1-177.4.4 ст. 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 177.4.5 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до п. п. 14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно п. 138.1.1. п. 138 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності п. 177.10. ст. 177 ПК України Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід; самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування та отримував дохід від надання послуг з перевезення вантажів вантажними транспортними засобами на території України та за межами митної території України.

Перевіркою відображених показників у колонці 4 «сума одержаного доходу» додатків Ф2 до Декларацій про майновий стан та доходи встановлено, що ОСОБА_1 на порушення п.177.1 статті 177 Податкового кодексу України занижено вказаний показник на 140610 грн. (2016 рік - 42940 грн., 2017 рік - 72670 грн., 2018 рік - 25000 грн.).

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 в Деклараціях про майновий стан та доходи за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 задекларовано доходи, отримані від реалізації послуг по перевезенню вантажів на території України та за межами митної території України у сумі 10962656,21 грн., (2016 рік - 2775971,36 грн., 2017 рік - 3764342,01 грн., 2018 рік-4422342,84 грн.).

При цьому, в Деклараціях з податку на додану вартість (з урахуванням коригувань) ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 задекларовано загальний обсяг постачання у розмірі 12258130 грн., (2016 рік - 2888635 грн., 2017 рік - 3942258 грн., 2018 рік - 5427237 грн.) в тому числі обсяг постачання по операціях, що оподатковуються ПДВ за ставкою 20% -745635 грн. (2016 р. - 239320 грн., 2017 р. - 180280 грн., 2018 р. - 326035 грн.).

Задекларований обсяг постачання по операціях, що оподатковуються ПДВ за ставкою 20% у сумі 745635 грн. (2016 рік - 239320 грн., 2017 рік - 180280 грн., 2018 рік - 326035 грн.), з урахуванням обсягів реалізації послуг міжнародних перевезень та інформації ОСОБА_1 про наявну заборгованість по розрахункам з покупцями, відповідає даним Декларацій про майновий стан та доходи.

Однак, за даними Єдиного державного реєстру податкових накладних, ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 зареєстровано податкові накладні на реалізацію послуг (зі урахуванням коригувань), що оподатковуються ПДВ за ставкою 20% із зазначенням обсягу постачання (без ПДВ) в розмірі 886245 грн. (2016 рік - 282260 грн., за 2017 рік -252950 грн., за 2018 рік - 351035 грн.).

Враховуючи зазначене, перевіркою встановлено розбіжність між обсягами постачання зазначеними в податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН (886245 грн.) та обсягами постачання задекларованими в податкових деклараціях (745635 грн.) по операціях о перевезення вантажів на території України з врахуванням інформації ОСОБА_1 про відсутність дебіторської заборгованості по вказаним операціях.

На підставі зазначеного, перевіркою зроблено висновок, що ОСОБА_1 на порушення п.177.1, п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України занижено суму одержаного доходу на 140610 грн. (2016 рік - 42940 грн., 2017 рік - 72670 грн., 2018 рік - 25000 грн).

ОСОБА_1 , для перевірки, представлено книгу обліку доходів та витрат, в якій у графі 5 "Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати" частково зазначено дата банківської виписки чи платіжного доручення, прибуткового касового одера, у графі 6 "Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)" - сума списана по виписці банку чи сума по платіжному дорученню чи прибутковому касовому ордеру. Тобто, при проведенні перевірки встановлено неналежне ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, цасу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний Період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8), чим порушено вимоги пп,2, ми.8, пп.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218 та пп. „а" п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого, в деклараціях про майновий стан та доходи, самозайнятою особою ОСОБА_1 зазначені неправдиві дані.

Так, перевіркою відображених показників у колонці 7 „інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" додатків Ф2 до Декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01,16 по 31.12.18 встановлено, що ОСОБА_1 на порушення п. 177.2, пп. 177.4.1, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України завищено вказаний показник за 2017 рік на 1117348,29 грн. (2016 рік - 38514,42 грн., 2017 рік - 843762,2 грн., 2018 рік - 235071,67 грн.)

Зазначена розбіжність виникла внаслідок того, що під час проведення перевірки ОСОБА_1 не надано, а перевіркою не встановлено документів, якими було би підтверджено використання придбаного дизельного пального з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності, а саме: для перевірки не надано первинні документи згідно яких можна безпосередньо віднести використання ПММ до конкретного об`єкта витрат, зокрема, товарно-транспортні накладні, розрахунки списання дизельного пального, акти про списання ПММ, із зазначенням марки автомобіля, на який використано ПММ, дати списання, переліку робіт, тощо.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід Фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається, як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, Фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктом 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що згідно акту перевірки за період 01.10.2016 року по 31.12.2018 рік ОСОБА_1 в порушення п. 177.1, п.177.2, п.177.3, пп. 177.4.1, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України занижено чистий оподатковуваний дохід па 1257958,29 грн. (2016 рік - 81454,42 грн., 2017 рік - 916432,2 грн., 2018 рік - 260071,67 грн.) і відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 226432,49 грн. (2016 рік -14661,80 грн., 2017 рік - 164957,79 грн., 2018 рік -46812,90 грн.).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 226432,96 грн., за штрафними санкціями - 113216,48 грн., є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору суд зазначає наступне.

Пунктом 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України.

Відповідно до п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 28304,04 грн. (з них за основним платежем - 18869,36 грн. та за штрафними санкціями - 9434,68 грн.).

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31 липня 2019 року та рішення № від 31 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок встановлено, що фізичною особою платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. занижено ЄСВ на загальну суму 17919,96 грн., за рахунок заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 1 ст. 4 Закон № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними підприємницької діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закон № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 8 ст. 9 Закон № 2464-VI платники єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними підприємницької діяльності зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закон № 2464-VI єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно п. 2 ст. 7 Закон № 2464-VI базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Відповідно до п. п. 3 п. 1 розділу II Інструкції платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. п. 1 п. 5 розділу IV Інструкції обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 2 п.5 розділу IV Інструкції платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу ІІІ цієї Інструкції.

При цьому, п. 3 ст. 7 Закону № 2464-VI визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (частина 4 статті 1 вказаного Закону).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31.07.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 17919,96 грн. є правомірною, прийнятою в межах та у спосіб визначений законом.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином , оскільки відповідачем правомірно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 31.07.2019 року у щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 17919,96 грн., суд приходить до висновку, що відповідач діяв, як передбачено п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, а тому рішення № від 31 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску прийнято в межах та спосіб визначений законом.

Статтею 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 5 статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно частини статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73 - 76 КАС України визначено, належність доказів, допустимість доказів, достовірність доказів, достатність доказів.

Частинами 1, 2 статті 104 КАС України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу, що позивач, представник позивача з метою спростування встановлених обставин про те, що суб`єкт господарювання зазначав відомості, які не відповідаю об`єктивним обставинам справи, як зазначено посадовими особами відповідача в акті перевірки, не скористався своїм правом, як передбачено ст.ст. 44, 72-76 КАС України щодо доведеності своїх правомірних дій, а також не скористався своїм правом, передбаченим ст. 104 КАС України, щодо призначення експертизи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. ч.1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що суд не наділений повноваженнями здійснювати розрахунок фінансових санкцій, тим самим перебирати на себе не властиві функції, які є притаманними суб`єкту владних повноважень.

При вирішенні даного спору судом надається оцінка виключно щодо застосування норм матеріального права.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства, встановлені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 44, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - ОСОБА_1 (60431, Чернівецька область, Глибоцький район, с. Привороки, РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя П.Д. Дембіцький