Справа № 520/5175/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 520/5175/20

адміністративне провадження № К/9901/29659/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 520/5175/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , заступник начальника відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Харківській області ДПП капітан поліції Скиба Євген Костянтинович про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити дію, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), де, з урахуванням уточнень, просила:

визнати незаконною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення за статті 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

зобов`язати відповідача вчинити дію, щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за статті 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідача на користь позивача, в якості відшкодування моральної, грошову компенсацію у розмірі 15 000,00 грн;

витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , заступник начальника відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Харківській області ДПП капітан поліції Скиба Євген Костянтинович про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити дію, відшкодування моральної шкоди. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернення із означеними вимогами до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства з урахуванням територіальної підсудності.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосовування норми права, яка б втсновлювала факт визнання протиправною бездіяльність посадових осіб органів патрульної поліції у випадку не складення ними протоколу про адміністративне правопорушення при порушенні ПДР України. Проте такі посилання не відповідають правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Так, у цій справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосування пункту 1 частини першої статті 238 КАС України відповідно до якого суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Натомість касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржником не зазначено у чому саме полягає помилка суду при застосуванні пункту 1 частини першої статті 238 КАС України та як на думку скаржника ця норма повинна застосовуватися.

Суд звертає увагу скаржника, що цю справу вирішено судом апеляційної інстанції з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року та постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року викладено висновок відповідно до якого дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, а отже вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 зазначено, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У вказаних справах, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цих справах не є адміністративним, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, здійснює не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №465/5648/17.

Таким чином посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставним.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в ухвалах Верховного Суду від 23 червня 2021 року та від 15 липня 2021 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 520/5175/20 скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 520/5175/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , заступник начальника відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Харківській області ДПП капітан поліції Скиба Євген Костянтинович про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити дію, відшкодування моральної шкоди - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько