Справа № 686/13145/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/13145/21 Головуючий у 1-й інстанції: Заворотна О.Л.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

25 серпня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Хмельницьке комунальне підприємство "Спецкомунтранс" про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Хмельницьке комунальне підприємство "Спецкомунтранс", в якому просила скасувати постанову № 4-І від 11 травня 2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1500 грн.

Також, позивач просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач відзначила про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що сталось в наслідок неповного з`ясування всіх обставин справи.

Так, на переконання скаржника, ні відповідачем, ні третьою особою, що бере участь у справі - ХКП "Спецкомунтранс", не доведено факт її відмови від укладення договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами з ХКП "Спецкомунтранс".

Серед іншого, апелянт відзначає, що не є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, позаяк не являється власником квартири, приміщення якого орендується нею для здійснення професійної діяльності на підставі договору оренди, яким чітко визначені її права та обов`язки як орендаря вказаного приміщення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

В обгрунтування власної позиції відповідачем відзначено про досить тривале уникнення позивачем обов`язку щодо підписання договору на вивезення побутових відходів з організацією, визначеною в установленому порядку виконавцем вказаних послуг.

Серед іншого, відповідач посилається на факт вчинення ХКП "Спецкомунстрой" численних спроб щодо укладення вказаного вище договору з позивачем, які в свій час не мали позитивного результату, що підтверджується наданими доказами.

Третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

До початку судового засідання на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що у відповідності до приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення № 4-І від 11 травня 2021 року позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1500 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 23 березня 2021 року в м. Хмельницькому по вул. Кам`янецькій, 58, ОСОБА_1 відмовилась укладати договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами з ХКП "Спецкомунтранс" з офісного приміщення, що є порушенням п. 8.2. Правил благоустрою території м. Хмельницького.

Вказана обставина також відображена в протоколі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2021 року.

Вважаючи постанову № 4-І від 11 травня 2021 року протиправною та такою, що винесена без дотримання вимог ст. 268 КУпАП, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що укладення договору на вивіз твердих побутових відходів є обов`язком споживача, а не його правом, а відмова споживача від укладення такого договору є порушенням правил благоустрою територій населених пунктів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 152 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами міських рад.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 5 КУпАП регламентовано, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено ст.ст. 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави вважати, що затвердження правил благоустрою населених пунктів та здійснення контролю за їх дотриманням належить до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування, які в разі встановлення порушення вказаних правил уповноважені застосовувати до правопорушників відповідні заходи реагування в порядку ст. 152 КУпАП.

Разом з тим, слід враховувати, що законодавством регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил благоустрою, який, окрім іншого, передбачає обов`язок контролюючого органу забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб`єкта та належне оформлення відповідної документальної бази.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять будь-яких доказів на підставі якого відповідачем був встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена приписами ст. 152 КУпАП.

В матеріалах справи наявний лише протокол про адміністративне правопорушення від 23 березня 2021 року, в якому також не відзначено про обставини порушення позивачем правил благоустрою та про ті негативні наслідки, що вказаний факт спровокував.

Практично всі доводи про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності базуються на поясненнях однієї посадової особи, а саме старшого контролера - касира ХКП "Спецкомунтранс" ОСОБА_2 , яка склала протокол про адмінінстративне правопорушення стосовно позивача від 23 березня 2021 року.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В даному випадку, судом першої інстанції не з`ясовано питання обгрунтованості та підставності визнання позивача особою, яка допустила порушення правил благоустрою населених пунктів, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вказаний обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, наведеною вище нормою покладено обов`язок на споживача укласти підготовлений виконавцем договір про надання житлово-комунальних послуг, однак виключно за умови, що такий договір відповідає типовому договору.

Верховний Суд України у своїй постанові від 10.10.2012 року по справі №6-110 цс 12 висловив правову позицію, відповідно до якої в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

З урахуванням позиції Верховного Суду України, вбачається, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача лише за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, в той час як відмова споживача послуг від укладення договору, який не є типовим, не суперечить вимогам ч. 3 ст. 6 ст. 627, 630 ЦК України та ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги».

В розрізі наведеного, судова колегія зауважує, що будь-яких доказів в підтвердження факту вчинення посадовими особами ХКП "Спецкомунтранс" дій, спрямованих на укладення з позивачем договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено, що посадовими особами ХКП "Спецкомунтранс" здійснена спроба укладання особисто з позивачем вказаного договору та отримання його відмови. Відсутні також докази надіслання на адресу позивача за допомогою засобів поштового зв`язку підписаного примірника договору або ж письмової пропозиції на укладання останнього.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що направлення особі відповідного примірника договору або ж пропозиції про його укладення за відсутності доказів його отримання адресатом, в жодному разі не може бути розцінено як належна спроба укладення договору.

При цьому, докази, які були надані відповідачем в підтвердження факту здійснення спроб щодо укладення договору про вивезення побутових відходів з позивачем, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки не відповідають вимогам приписів ст.ст. 73-76 КАС України, та жодним чином не підтверджують ні факт надіслання на адресу позивача письмової пропозиції на укладання відповідного договору, ні факт її отримання безпосередньо адресатом.

Колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем принципу належного урядування при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Дійшовши до такого висновку, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Судова колегія також підкреслює, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки питанню належності суб`єкта адміністративного правопорушення, яке є предметом розгляду даної справи.

Відповідачем також не наведено належних обгрунтувань підставності притягнення до адміністративної відповідальності не власника квартири, а саме орендаря, який несе юридичну відповідальність виключно за невиконання умов договору оренди приміщення, яким обов`язку або ж права укладання договорів з комунальними установами не передбачено.

У рішенні від 31.07.2008 по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», Європейським судом з прав людини зазначено, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим наявні передбачені п.3 ч.3 ст.286 КАС України підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, судом апеляційної інстанції не надається оцінка іншим доводам апелянта, позаяк встановлені в ході апеляційного перегляду справи обставини є достатніми підставами для скасування постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Хмельницької міської ради №4-І від 11 травня 2021 року, як такої, що є прийнятою з численними процедурними порушеннями.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Окрім того, за приписами статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне присудити понесені нею судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Виконавчого комітету Хмельницької міської ради в загальній сумі 1135 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Хмельницьке комунальне підприємство "Спецкомунтранс" про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Хмельницької міської ради №4-І від 11 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Провадження в адміністративній справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Хмельницької міської ради (, вул. Гагаріна, 3, м. Хмельницький, 29000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі в розмірі 1135 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.