Справа № 826/6016/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року м. Київ № 826/6016/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Інвест Плюс» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління ДФС у м. Києві (далі - позивач, ГУ ДФС у м. Києві) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Інвест Плюс» (далі - відповідач), в якому просить прийняти рішення про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ТОВ «Євро Інвест Плюс», а також на тих рахунках, які можуть бути відкриті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не допущено посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві до перевірки, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна платників податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2016 відкрито провадження у адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 зупинено провадження у справі №826/6016/16 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №826/5987/16.

В подальшому ухвалою суду від 27.03.2020 поновлено провадження у справі та подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем надано заперечення на позов, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки у контролюючого органу відсутні підстави для виходу на перевірку ТОВ «Євро Інвест Плюс», у зв`язку із чим, посадовими особами відповідача правомірно не допущено позивача до перевірки, а тому підстави для застосування адміністративного арешту майна платника податків відсутні. Крім того, відповідачем вказано про наявність судового рішення, яким відмовлено у задоволенні подання про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві видано наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Євро Інвест Плюс» від 08.04.2016 №2045 на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку із наданням пояснень та їх документальних підтверджень не в повному обсязі на письмові запити контролюючого органу.

ГУ ДФС у м. Києві видано направлення на проведення перевірки від 11.04.2016 №179/26-15-14-04-02 та №178/26-15-14-04-02.

Посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві складено акт про недопуск ТОВ «Євро Інвест Плюс» до перевірки від 12.04.2016 №288/26-15-14-04-02.

У зв`язку із недопуском посадових осіб контролюючого органу до перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Євро Інвест Плюс» від 12.04.2016 №5/26-15-14-04-02.

ГУ ДФС у м. Києві подано до Окружного адміністративного суду м. Києва подання про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №826/6013/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 відмовлено ГУ ДФС у м. Києві у задоволенні подання.

Також, судом встановлено, що ТОВ «Євро Інвест Плюс» оскаржено наказ від 08.04.2016 №2045 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки у судовому порядку. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2017 у справі №826/5987/16 позовну заяву ТОВ «Євро Інвест Плюс» залишено без розгляду.

Позивачем подано позов до суду про накладення арешту коштів на рахунки платника податків з підстав недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

У відповідності до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (об`єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Відтак, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі (пп.94.2.1); фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон (пп.94.2.2); платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пп.94.2.3); відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством (пп.94.2.4); відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам (пп.94.2.5); платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі (пп.94.2.6); платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу (пп.94.2.7); платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки) (пп.94.2.8); нерезидент розпочинає та/або здійснює господарську діяльність через постійне представництво на території України без взяття на податковий облік, що підтверджується актом перевірки (пп.94.2.9).

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

При цьому, підстави, визначені пунктом 94.2 Податкового кодексу України, є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна податковим органом.

Законодавством чітко встановлено не тільки процесуальну можливість звернення до суду із законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але й за наявності підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог. Такими правовими підставами (умовами) є або наявність податкового боргу, якщо в такого платника податків відсутнє майно, та/або його балансова вартість нижча від суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Зазначена правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі №813/2018/17.

У свою чергу, як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 у справі №813/483/17 в контексті застосування пункту 94.6 Податкового кодексу України, підставою арешту коштів на рахунку платника податків, серед іншого, може бути факт недопуску ревізорів до проведення виїзної документальної перевірки такого платника.

У даному випадку відсутні докази того, що станом на час звернення до суду відповідач мав податковий борг та у нього було відсутнє майно для цілей погашення податкового боргу.

Щодо недопуску до перевірки, що стало підставою для звернення до суду, слід зазначити, що позивач може мати свою суб`єктивну позицію щодо протиправності наказу про проведення перевірки, яка може бути помилковою, а може бути підтверджена судом.

У даному випадку адміністративний позов ТОВ «Євро Інвест Плюс» про скасування наказу про проведення перевірки від 08.04.2016 №2045 залишено без розгляду.

На час вирішення цього судового спору наказ ГУ ДФС у м. Києві від 08.04.2016 №2045 реалізований не був, у тому числі й після винесення рішення у справі №826/5987/16. Будь-які документально підтверджені відомості щодо внесення змін до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 08.04.2016 №2045 в частині дати початку і тривалості перевірки в матеріалах судової справи відсутні, позивачем не надані.

Разом з тим, за змістом вищевказаного наказу, документальна планова перевірка ТОВ «Євро Інвест Плюс» підлягала проведенню з 11.04.2016, тривалістю 5 робочих днів.

Отже, суд зазначає, що на час вирішення даного судового спору відсутні підстави для проведення документальної перевірки ТОВ «Євро Інвест Плюс» на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 08.04.2016 №2045 , позаяк, враховуючи визначену таким наказом дату початку перевірки та термін її проведення, термін дії такого наказу завершився.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для накладення арешту на кошти платника податків з підстав, наведених позивачем у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Натомість, позивачем не доведено та не надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко