Справа № 640/16904/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року м. Київ № 640/16904/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" (вул. Іллінська, 8, Київ 70, 04070, )

до Офісу великих платників податків ДПС (Дегтярівська 11Г, Київ, 04119, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" (далі - ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна", позивач) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, винесених на підставі перевірки, що фактично не відбулась.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, згідно якими відповідач наполягає на безпідставності доводів позивача про відсутність факту проведеної перевірки, а також на правомірності рішень контролюючого органу, прийнятих за її результатами. Також у відзиві зазначено прохання здійснити заміну відповідача на правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби України

Щодо процесуального правонаступництва відповідача у справі, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" від 18.12.2018 №1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846) (далі - Постанова №1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови № 1200).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 19.06.2019 №537 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.

Відповідно до додатків 1, 2 Постанови №537 утворюється Офіс великих платників ДПС. Офіс великих платників ДФС реорганізується шляхом приєднання до Офісу великих платників ДПС.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.07.2019 Офіс великих платників ДПС зареєстровано як юридичну особу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р забезпечено здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

Таким чином, Офіс великих платників податків ДПС почав діяльність, як орган виконавчої влади, та є правонаступником Офісу великих платників податків ДФС.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Враховуючи те, що Офіс великих платників ДПС є правонаступником Офісу великих платників ДФС, суд дійшов висновку про обґрунтованість заміни відповідача у справі правонаступником.

Заперечення позивача щодо заміни відповідача по справі на правонаступника суд не приймає, як безпідставні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.04.2019 Офісом великих платників податків ДФС було прийнято наказ №862 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна". Метою проведення перевірки є дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" за березень 2016 року - показників декларації з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

19.04.2019 було видано направлення №389 на проведення з 19.04.2019 документальної позапланової виїзної перевірки тривалістю 15 робочих днів.

Вказане направлення та наказ №862 від 17.04.2019 були вручені під час виходу на перевірку особисто фінансовому директору Нєфєдьєву Є.С. на підставі довіреності - 19.04.2019. В журналі суб`єкта господарювання здійснено запит від 19.04.2019 №32 про проведення перевірки.

В подальшому інспектором було зроблено запити про надання документів №1 від 24.04.2019, №1.1. від 02.05.2019, №1.2. від 07.05.2019, які були отримані уповноваженим представником позивача Крамною О.В. 24.04.2019, 02.05.2019, 07.05.2019.

У зв`язку із ненаданням позивачем запитуваних оригіналів документів та регістрів бухгалтерського обліку контролюючим органом складено акти від 02.05.2019 №105/28-10-41-01/35704808, від 07.05.2019 №107/28-10-41-01/35704808, від 13.05.2019 №112/28-10-41-01/35704808, які вручені уповноваженому представнику позивача. На вказаних актах міститься відмітка про те, що ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" не допустило до перевірки інспектора Громову С.В., при цьому остання ухилилася від складення і підписання акту про недопуск до перевірки 19.04.2019. Також зазначено про те, що позивачем оскаржується до суду законність наказу про призначення перевірки у зв`язку із чим відсутній факт ненадання документів.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем складено акт від 21.05.2019 №1432/28-10-41-01/35704808 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" за березень 2016 року - показників декларації з ПДВ та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств".

Згідно акту, контролюючим органом встановлено, що ТОВ «СІЕЙЧЕС Україна» у перевіреному періоді здійснювало фінансово-господарські операції із ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД".

У ході перевірки контролюючому органу не були надані первинні документи та регістри бухгалтерського обліку за період з 01.03.2016 по 31.03.2016, про що контролюючим органом складено акти від 02.05.2019 №105/28-10-41-01/35704808, від 07.05.2019 №107/28-10-41-01/35704808, від 13.05.2019 №112/28-10-41-01/35704808.

В акті перевірки зазначено про не надання складських документів на товар, карток аналізу товару (форма №74), сертифікати якості товару, а також про недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних (далі - ТТН).

Згідно проведеного аналізу інформаційних баз ДФС, ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" не є виробником реалізованого в адресу позивача товару та відповідно даних Єдиного державного реєстру податкових накладних ( далі - ЄРПН) контролюючому органу не вдалось встановити джерело походження поставленого позивача товару ( не простежується ланцюг подальшого придбання товару).

Згідно висновків акту перевірки позивачем порушено:

1. підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 279006 грн, в тому числі:

- І квартал 2016 року на суму 279006 грн;

- І півріччя 2016 року на суму 279006 грн;

- ІІІ квартали 2016 року у сумі 279006 грн;

- рік 2016 у сумі 279006 грн.

2. Пункт 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198, пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту (від`ємного значення) в сумі 55801 грн, в тому числі:

- за березень 2016 року в сумі 55801 грн.

Абзац в) пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду:

- за березень 2016 року в сумі 55801 грн.

3. Пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, внаслідок чого посадовим (службовим) особам контролюючих органів не надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

13.06.2019 Офісом ВПП ДФС винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн;

- № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 279006 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки та винесеними за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями, 27.06.2019 ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" звернулось до відповідача зі скаргою.

Рішенням про результати скарги від 22.08.2019 №40526/6/99-99-11-04-02-25 ДФС України залишено без змін податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 13.06.2019 №, №, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач, зокрема, посилається на безпідставність їх винесення з огляду на те, що перевірка ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" не відбулась, а наказ про її призначення оскаржено в судовому порядку.

До матеріалів справи додано копію ухвали Окружного адміністративного суду від 25.04.2019 про відкриття провадження у справі №640/7112/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу.

З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно Єдиного реєстру судових рішень, встановлено, що 02.12.2020 Окружним адміністративними судом винесено рішення у справі №640/7112/19, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу №862 від 17.04.2019 відмовлено повністю.

Такого висновку суд дійшов з підстав того, що контролюючим органом було реалізовано право на проведення такої перевірки.

Суд дійшов висновку, що фінансовий директор ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна", ознайомившись з оскаржуваним наказом, направленням на перевірку, та здійснивши відповідні записи у журналі перевірок, допустив посадову особу контролюючого органу до здійснення перевірки, за результатами якої складений акт від 21.05.2019 №1432/28-10-41-01/35704808 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" за березень 2016 року - показників декларації з ПДВ та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств" та винесено податкові повідомлення рішення.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Докази оскарження судового рішення від 02.12.2020 по справі №640/7112/19 відсутні, що свідчить про те, що останнє набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на процедурні порушення відповідачем в ході призначення та проведення перевірки.

Крім того, згідно норм частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

В межах заявлених позовних вимог позивач не просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо дотримання процедури призначення та проведення перевірки, а просить скасувати як протиправні податкові повідомлення-рішення, винесені за її результатами.

Тому суд вважає за доцільне дослідити саме підстави прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, встановити правомірність чи протиправність висновків контролюючого органу по суті виявленого порушення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як свідчать обставини справи, висновок відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства базується на підставі не підтвердження здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД".

Досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2016 між ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" (покупець) та ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" (продавець) укладено договір поставки №ОП15С289.К3 , відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві зерно кукурудзи 3 (третього) класу українського походження врожаю 2015 року без ГМО.

Умови поставки - CPT Incoterms 2010 року, місце поставки - ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл», Одеський морський торгівельний порт.

Відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору поставки, ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" зобов`язувалось поставити позивачу 75,920 мт зерна на загальну суму поставки 334807,20 грн (включаючи ПДВ).

На виконання умов договору, ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" поставило ТОВ "СІЕЙЧЕС Україна" зерна кукурудзи 3 (третього) класу врожаю 2015 року на загальну суму 334807,20 грн., що підтверджується видатковою накладною №23 від 20.03.2016, актом прийому-передачі власності на товар б/н від 20.03.2016, рахунком №23 від 20.03.2016 на суму 334807,20 грн., товарно-транспортними накладними №047252 від 20.03.2016 та №047251 від 20.03.2016, платіжним дорученням №4883 від 22.03.2016.

За результатом здійснених господарських операцій, TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №23 від 20.03.2016 на обсяг поставки 75,920 мт і суму поставки 334807,20 грн. з ПДВ.

В обґрунтування економічної доцільності здійснення вищезазначеної господарської операції, позивачем роз`яснено, що закуплений у ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" було придбано позивачем з метою його експорту компанії-нерезиденту «СІЕЙЧЕС ЮРОП САРЛ» (Швейцарія), згідно укладеного контракту №РС 267802 від 27.08.2015.

При цьому, за умовами експортного контракту №267802 від 27.08.2015, укладеного між позивачем та «СІЕЙЧЕС ЮРОП САРЛ» на умовах СРТ Інкотермс 2010 - місцем поставки визначено ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» і витрати по зберіганню та перевалки товару на даному зерновому складі покладені були на покупця товару - «СІЕЙЧЕС ЮРОП САРЛ».

Актом передачі права власності на товар «СІЕЙЧЕС ЮРОП САРЛ» підтверджено долученими до матеріалів справи актом передачі права власності від 23.03.2016 №25/РС267802.

Факт митного оформлення отриманого від ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" товару для експорту в Одеському морському торгівельному порту підтверджено вантажно-митними деклараціями 500060703/2016/004436 від 27.04.2016, 500060703/2016/004440 від 27.04.2016, 500060703/2016/004418 від 27.04.2016; рахунком на оплату №271 від 29.04.2016; актом наданих послуг №227 від 28.04.2016; платіжним дорученням на оплату послуг митного оформлення №5126 від 10.05.2016.

Оплата реалізованого товару підтверджена копією виписки з банківського рахунку позивача від 10.10.2019.

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею1Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагент позивача на момент здійснення господарських операцій з ним був зареєстрований як юридична особа.

В акті перевірки не спростовано факту наявність контрагента позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентами за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарської операції за укладеним договором, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманого товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб`єкта владних повноважень про вчинення господарської операції без мети реального настання правових наслідків.

Суд враховує, що ТОВ «СІЕЙЧЕС» здійснює, в тому числі, комерційну діяльність, пов`язану з закупівлею, транспортуванням, перевалкою, зберіганням, виробництвом, переробкою та продажем зернових, бобових та олійних культур, тощо.

Зміст укладеного з ТОВ "ЛАУР АГРОТРЕЙД" правочину ні в якій мірі не суперечить видам діяльності товариства позивача, напроти, пояснює потребу придбання у вищенаведеного контрагента зернових культур.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджено, що поставлений товар було реалізовано з метою отримання прибутку.

Наведене свідчить про наявність ділової мети та розумних економічних причин для здійснення вказаної операції.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ані в акті перевірки, ані до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочину позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладений між позивачем та його контрагентом договір не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування витрат та податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в акті перевірки відповідач посилається на відсутність складських документів на товар, видані в місці поставки, картки аналізу товару, сертифікатів якості на підтвердження походження поставленого зерна.

Однак, суд зазначає, що такі документи, не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, що посвідчують факт проведення господарської операції, тому відсутність таких документів не може свідчити про відсутність господарської операції.

Посилання контролюючого органу на недоліки в заповненні товарно - транспортних накладних, як на підставу для невизнання реальності господарських операцій, суд також відхиляє, оскільки, певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер, крім того, не зазначення в товарно - транспортних накладних певної інформації не може свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаного позивачем товару.

Посилання відповідача на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальною суд вважає безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагента позивача не може бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки. Згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2020 по справі №820/1376/16 зазначив, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимими та достовірними доказами в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Звітування контрагентів до контролюючих органів не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Такої позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №808/1543/17, що висвітлена у постанові від 17.04.2018.

Також, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі №826/16023/16, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом у період, що перевірявся, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення від 13.06.2019 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 279006 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 13.06.2019 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин), незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

В акті перевірки зазначено про не надання складських документів на товар, карток аналізу товару (форма №74), сертифікати якості товару, а також про недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних.

Враховуючи висновок суду про те, що такі документи не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, що посвідчують факт проведення господарської операції, суд дійшов висновку про безпідставність їх витребування у позивача і як результат

протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.06.2019 №.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 4192,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.09.2019 №4652.

Окрім цього, позивач просить суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 135077 грн.

Частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статті 134 КАС України.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правової допомоги, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги №2-1/36-2019 від 18.04.2019 з адвокатським об`єднанням «КМ Партнери».

Згідно розділу 5 укладеного договору, підтвердженням результату наданих послуг є специфікація, акт приймання-передачі послуг, підписаний обома сторонами.

Згідно акту прийому-передачі б/н б/д, адвокатами об`єднання надано клієнту наступну правову допомогу, а саме:

1. Підготовка позовної заяви про скасування податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 № та №, включаючи: аналіз рішення ДФС України про результати розгляду скарги довірителя на податкові повідомлення-рішення від 13.06.2019 № та № на предмет її вмотивованості; аналіз законодавства; розробка правової позиції, пошук та аналіз судової практики із аналогічних питань, перевірка первинних документів довірителя на комплектність та аналіз первинних документів, що долучаються до позовної заяви - 44280 грн.

2. Підготовка до сплати судового збору довірителем, перевірка банківських реквізитів до сплати та підготовка квитанції па сплату судового збору - 1540 грн.

3. Формування додатків до позовної заяви та копії позовної заяви для відповідача, підготовка додатків до завірення адвокатом - 6160 грн.

4. Завірення додатків до позовної заяви та копії для відповідача - 9180 грн.

5. Подача позовної заяви про скасування податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 № та № до Окружного адміністративного суду м. Києва - 4180 грн.

Згідно рахунку-фактури №118 від 26.09.2019, загальний розмір послуг з надання професійної правової (правничої допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги № 2-1/36-2019 від 18.04.2019 щодо судового оскарження податкових повідомлень- рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 № та № , винесених на підставі Акту від 21.05.2019 №1432/28-10-41-01/35704808 склав 65340 грн.

Актом прийому передачі б/н б/д зафіксовано вчинення наступних дій у справі:

1. Збір та аналіз документів на підтвердження реальності операцій між довірителем та контрагентом ТОВ «Лаур Агротрейд», а також збір, співставлення та аналіз документів на підтвердження подальшого руху товару, придбаного довірителем у ТОВ «Лаур Агротрейд», долучених в подальшому до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів - 4590 грн.

2. Підготовка пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів - 11220 грн.

3. Формування додатків до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів та копії таких пояснень для відповідача, підготовка додатків до завірення адвокатом - 425 грн

4. Завірення додатків до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів та копії таких пояснень для відповідача - 1020 грн.

5. Подача пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» і клопотання про долучення документів до Окружного адміністративного суду м. Києва та копії таких пояснень відповідачу засобами поштового зв`язку - 1105 грн.

6. Підготовка додаткових пояснень щодо визнання позову відповідачем - 2550 грн.

7. Подача додаткових пояснень щодо визнання позову відповідачем до Окружного адміністративного суду м Києва та копії таких пояснень відповідачу засобами поштового зв`язку - 1020 грн.

Згідно рахунку-фактури №20 від 03.03.2020, загальний розмір послуг з надання професійної правової (правничої допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги №2-1/36-2019 від 18.04.2019 щодо судового оскарження податкових повідомлень- рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 № та № , винесених на підставі Акту від 21.05.2019 №1432/28-10-41-01/35704808 склав 21930 грн.

Актом прийому передачі б/н б/д зафіксовано вчинення наступних дій у справі:

1. Підготовка заперечень щодо прийняття судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву» - 27030 грн.

2. Формування додатків до заперечень щодо прийняття судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву» - 770 грн.

3. Подача заперечень щодо прийняттю судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву» до Окружного адміністративного суду м. Києва та копії таких заперечень відповідачу засобами поштового зв`язку - 2849 грн.

4. Підготовка заперечень щодо здійснення процесуальної заміни відповідача Офісом великих платників Державної податкової служби з підстав відсутності у останньої публічно-владних повноважень - 13770 грн.

5. Оформлення до подачі заперечень щодо здійснення процесуальної заміни відповідача Офісом великих платників Державної податкової служби з підстав відсутності у останньої публічних владних повноважень - 154 грн.

6. Подача заперечень щодо здійснення процесуальної заміни відповідача Офісом великих платників Державне податкової служби з підстав відсутності у останньої публічно-владних повноважень до Окружного адміністративного суду м. Києва та копії таких заперечень відповідачу засобами поштового зв`язку - 3234 грн.

Згідно рахунку-фактури №43 від 21.04.2020, загальний розмір послуг з надання професійної правової (правничої допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги №2-1/36-2019 від 18.04.2019 щодо судового оскарження податкових повідомлень- рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 № та № , винесених на підставі Акту від 21.05.2019 №1432/28-10-41-01/35704808 склав 47807 грн.

Надана позивачу правова допомога у загальному розмірі 135077 грн., згідно договору від 18.04.2019, сплачено платіжними дорученнями №5523 від 11.10.2019 в сумі 65340 грн., №1387 від 04.03.2020 на суму 21930 грн, №3074 від 27.07.2020 на суму 47807 грн.

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд зазначає, що надання правничої допомоги з підготовки до сплати судового збору довірителем; перевірки банківських реквізитів до сплати та підготовка квитанції па сплату судового збору; формування додатків до позовної заяви та копії позовної заяви для відповідача; підготовки додатків до завірення адвокатом; завірення додатків до позовної заяви та копії для відповідача, подачі позовної заяви про скасування податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 р. № та № до Окружного адміністративного суду м. Києва є складовими підготовки позовної заяви.

Надання правничої допомоги зі збору та аналізу документів на підтвердження реальності операцій між довірителем та контрагентом ТОВ «Лаур Агротрейд», а також збору, співставлення та аналізу документів на підтвердження подальшого руху товару, придбаного довірителем у ТОВ «Лаур Агротрейд», долучених в подальшому до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів; підготовки пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів; формування додатків до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів та копії таких пояснень для Відповідача; підготовки додатків до завірення адвокатом; завірення додатків до пояснень щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «Лаур Агротрейд» та клопотання про долучення документів та копії таких пояснень для відповідача, суд розглядає як складові підготовки та складення пояснення по справі.

Надання правничої допомоги зі підготовки заперечень щодо прийняття судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву»; формування додатків до заперечень щодо прийняття судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву»; подачі заперечень щодо прийняття судом документа за назвою «Відзив на позовну заяву» до Окружного адміністративного суду м. Києва та копії таких заперечень відповідачу засобами поштового зв`язку; підготовки заперечень щодо здійснення процесуальної заміни відповідача Офісом великих платників Державної податкової служби з підстав відсутності у останньої публічно-владних повноважень; оформлення до подачі заперечень щодо здійснення процесуальної замін відповідача Офісом великих платників Державної податкової служби з підстав відсутності у останньої публічне владних повноважень; подачі заперечень щодо здійснення процесуальної заміни відповідача Офісом великих платників ДПС з підстав відсутності у останньої публічно-владних повноважень до Окружного адміністративного суду м. Києва та копії таких Заперечень відповідачу засобами поштового зв`язку суд розцінює як складові підготовки та складення заперечень на клопотання відповідача.

Враховуючи, що адвокатським об`єднанням підготовлено та подано до суду адміністративний позов від 05.09.2019, пояснення щодо документального підтвердження операцій між позивачем та ТОВ «ЛАУР АГРОТРЕЙД» та клопотання про долучення документів, додаткові пояснення від 23.10.2019, заперечення від 23.03.2020, сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. є обґрунтованою, пропорційною до предмету спору, з дотриманням критерію розумності розміру, співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт щодо розгляду даної справи. Крім того, при вирішенні клопотання представника позивача суд бере до уваги також ціну позову (279516 грн.).

Зважаючи на задоволення позовних вимог, а також часткового задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДПС, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржувані рішення, підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4192,74 грн. та правничої допомоги загальному розмірі 20 000 грн. підлягають.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" (вул. Іллінська, 8, Київ 70, 04070, ) до Офісу великих платників податків ДПС (Дегтярівська 11Г, Київ, 04119, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 №.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 13.06.2019 №.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС Україна" (вул. Іллінська, 8, Київ 70, 04070, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4192 (чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн. 74 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (Дегтярівська 11Г, Київ, 04119, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська