Справа № 160/8390/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року Справа № 160/8390/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Ткаченко Ю.А.
представника позивача - Кисельова А.В.
представника відповідача - Антрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» до перевірки було надано відповідні договори та підписані між сторонами довідки про вартість будівельних робіт, акти приймання-передачі виконаних робіт, локальні кошториси, підсумкові ресурсні відомості, рахунки на оплату. Перевіряючи в акті перевірки не посилаються на будь-які зауваження до первинних документів, які б не давали право товариству на формування податкового кредиту та витратної частини податку на прибуток, не надає доказів, які б спростовували реальність господарських операцій з контрагентами-постачальниками у перевіряємому періоді, та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки. В акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року було відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
04.08.2021 року було проведено та закрито підготовче засідання та почато розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю, з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача під час судового засідання пред`явлені позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» щодо дотримання податкового законодавства за період з 07.09.2018 року по 31.12.2020 року, валютного - за період з 07.09.2018 року по 31.12.2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 07.09.2018 року по 31.12.2020 року.
За результатами перевірки було складено акт № 1189/04-36-07-20/42454679 від 09 квітня 2021 року. Згідно з висновками акту перевірки встановлені наступні порушення, а саме:
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 1 941 113 грн., у тому числі за 2019 рік - 537 876 грн., за 2020 рік - 1 403 237 грн.;
- п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 45 900 грн., у т.ч. за грудень 2020 року - 45 900 грн.;
- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в частині порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що передбачає відповідальність згідно з п.120-1.2 ст.120-1 ПК України;
- абз.«б» п.176.2. ст.176 ПК України, р.ІІІ Порядку заповнення та подання податкового розрахунку за формою 1ДФ затвердженого Наказом МФУ від 13.01.2015 р. №4, до податкового розрахунку за формою 1ДФ за ІV квартал 2020 року, не включено інформацію, щодо нарахованого доходу за виконані послуги ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Підпунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України - базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).
Необхідною умовою для включення витрат до валових витрат, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов`язань, є отримання платником податків економічної вигоди від здійснення господарської операції, як складової господарської діяльності. При цьому резюмується, що така господарська операція здійснюється з врахуванням комерційного інтересу, розумного співвідношення розміру понесених витрат та очікуваної вигоди.
Відповідно до ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Згідно з п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення.
В силу п.198.1 ст.198 ПК України, для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
У пункті 198.2 ст.198 ПК України зазначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п.198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
З аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України випливає, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання в разі фактичного придбання товару, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цього товару.
Так, ТОВ «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» є юридичною особою приватного права та платником ПДВ. Основним видом господарської діяльності якого згідно з КВЕД 23.99 є виробництво неметалевих мінеральних виробів. Крім того, позивач займається виготовленням виробів із бетону для будівництва (код КВЕД 23.61), виробництвом бетонних розчинів, готових до використання (код КВЕД 23.63), а також неспеціалізованою оптовою торгівлею (код КВЕД 46.90).
Як видно з матеріалів справи, між ТОВ «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» (Замовник) та ТОВ «Спецбуд-Сервіс» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг №02/11-2020 від 2 листопада 2020 року. Відповідно до умов якого ТОВ «Спецбуд-Сервіс» зобов`язується згідно з технічним завданням Замовника надати Замовнику комплекс послуг з ремонту металевої огорожі (надалі - Послуги).
Замовник надає Виконавцю усі необхідні дані (завдання на проектування, технічне завдання та ін.) одночасно із підписанням відповідного Замовлення до даного Договору, в якому викладно докладний перелік та вартість комплексу послуг. Вартість послуг по Договору складає 10 835 грн. з урахуванням ПДВ. Умови оплати по факту після отримання від Виконавця акта виконаних робіт.
На виконання умов договору №02/11-2020 - 02 листопада 2020 року Сторонами було підписано договірну ціну на ремонт металевої огорожі, довідку про вартість будівельних робіт від 30 листопада 2020 року, акт приймання виконаних робіт від 30 листопада 2020 року.
Реальність виконання умов даного правочину підтверджують: дефектний акт (технічне завдання), договірна ціна, довідка про вартість будівельних робіт за грудень 2020 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року, відомості витрачених ресурсів, акт приймання-передачі №4 від 30.12.2020 року.
30 листопада 2020 року між ТОВ «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» (Замовник) та ТОВ «Спецбуд-Сервіс» (Виконавець) було оформлено Договір про надання послуг №30/11-2020. Згідно з умовами якого ТОВ «СпецбудСервіс» прийняв на себе зобов`язання згідно з технічним завданням позивача надати Замовнику послуги із ремонту асфальтозмішувальної установки КДМ 2097, а Замовник у свою чергу зобов`язався прийняти надані послуги та сплатити за нього обумовлену договором ціну. Вартість робіт складає 275 400 грн., у тому числі ПДВ - 45 900 грн.
На підтвердження реальності виконання умов даного Договору позивачем як до перевірки, так і до судового розгляду були надані: дефектний акт (технічне завдання), довідка про вартість виконаних робіт за період грудень 2020 року, акт приймання виконаних робіт за період грудень 2020 року, підсумкова відомість ресурсів, договірна ціна, локальний кошторис, а також підсумкова ресурсна відомість.
ТОВ «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» було віднесено суми вартості операцій із ТОВ «Спецбуд-Сервіс» до складу загальновиробничих витрат.
На виконання умов Договору №01/10-2019 від 01 жовтня 2019 року сторонами були оформлені наступні первинні документи бухгалтерського обліку: договірна ціна, розрахунки прямих та загальновиробничих витрат, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису, дефектний акт, довідка про вартість будівельних робіт за грудень 2019 року, акт приймання виконаних робіт за грудень 2019 року, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2В, кошторисний розрахунок №П-137.
За фактом виконання положень даного правочину сторонами договору були складені наступні первинні документи: договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат №1-2, нормативно-розрахункова кошторисна трудомісткість (розрахунок) №6, дефектний акт, довідка про вартість будівельних робіт за грудень 2020 року, акт приймання виконаних робіт за грудень 2020 року, відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до акту №1.
За результатом виконаних ремонтних робіт сторонами були оформлені: договірна ціна, акт приймання виконаних робіт за листопад 2020 року, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок прямих та загальновиробничих витрат, кошторисний розрахунок №П-137 та підсумкові вартісні параметри.
Висновок податкового органу щодо неправильності відображення позивачем витрат у складі собівартості і необхідності віднесення сум ремонту на амортизацію основних засобів суд вважає безпідставним, оскільки основними нормативними документами, що регламентують облік основних засобів, їх відображення у бухгалтерському обліку або міжнародній фінансовій звітності, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92 (з наступними змінами і доповненнями, далі - П(С)БО 7, та Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р. № 561 (з наступними змінами і доповненнями, далі - Методичні рекомендації № 561).
Пунктами 14, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92, передбачено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Первісна вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.
Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Так, в чинному законодавстві України відсутнє нормативне визначення поняття модернізації та ремонту. Водночас, зі змісту п.29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р. №561, вбачається, що проведення модернізації передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, поліпшенню умов праці.
Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх у робочому стані.
Згідно з п.15 П(С)БО 7, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат. Вони не впливають на нарахування амортизації активу, оскільки є частиною його технічної експлуатації.
Рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе в майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат (п.29 Методичних рекомендацій № 561).

Суб`єктивний висновок відповідача щодо неправильності відображення витрат у складі собівартості і необхідності віднесення сум ремонту на амортизацію основних засобів ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» суд вбачає необґрунтованим, оскільки переоцінка об`єктів з моменту їх придбання не здійснювалася, експерти з даного питання контролюючим органом під час проведення перевірки не залучалися, комісія не створювалася, амортизація не нараховувалася.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 р. у справі № 821/1496/16. Верховний Суд підтвердив, що понесені платником податків витрати не пов`язані з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією основних засобів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта, а пов`язані лише з підтриманням їх належного стану, які не збільшували первісної вартості основних засобів і не відображались як капітальні інвестиції.

Стосовно витрат, пов`язаних із ремонтом асфальтозмішувальної установки КДМ 2097, податковий орган в акті планової перевірки №1189/04-36-07-20/42454679 від 09 квітня 2021 року, обґрунтовуючи донарахування із податку на прибуток, наполягає, що ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» не скористався власним правом на гарантійне обслуговування вищезазначеної техніки, натомість скористався послугами не виробника, а сторонніх підприємств.

Суд звертає увагу, що дана правова позиція суперечить принципу свободи договору, основоположному принципу договірних відносин у цивільному праві, який закріплений у Конституції України, Цивільному кодексі України, Господарському кодексі України. А також низці інших нормативно-правових актів, які проголошують свободу підприємницької діяльності, зокрема і в договірній сфері.

Зміст принципу свободи договору полягає в свободі особи вільно вступати в договірні відносини; самостійно обирати контрагента; самостійно визначати структуру і вид договірного зв`язку.

Щодо посилань відповідача на відсутність у діях ТОВ «ВГ «НОВА ОСНОВА» ділової мети.

Сутність доктрини «Ділова мета» (business purpose) полягає у тому, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків. Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій. Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини.

Щодо правочину між позивачем та зазначеним контрагентом, доречним є застосування доктрини Ділова мета (business purpose) та Реальність господарської операції. Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Вказана доктрина базується на прецедентах Європейського Суду Справедливості European Court of Justice. Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 ("Halifax").

Оцінюючи важливість перевірки ділової, у постанові від 21 липня 2020 р. у справі №816/191/17 Верховний Суд зазначив, що оцінка доцільності економічних рішень платника в процесі провадження ним господарської діяльності, ефективності використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності, раціональності не належить до повноважень податкового органу. Таким чином, суд наголосив на тому, що вирішувати, які саме господарські операції слід здійснити в межах господарської діяльності, повинен сам платник, а економічна ефективність та доцільність витрат є якісним показником, який не впливає на податковий облік платника.

Такий висновок загалом узгоджується з положеннями статті 42 ГК України, в якій зазначається, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 29.04.2021 року № та №, тобто наявності підстав для задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судовий збір підлягає присудженню з відповідача - суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 22 700 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.04.2021 року № та №, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул.Сімферопольська, 17а, м.Дніпро, 49005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича група «НОВА ОСНОВА» (вул.Затишна, буд.43, с.Богуслав, Павлоградський р-н, Дніпропетровська обл., 51486, ) судові витрати по справі у розмірі 22 700 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 13.08.2021 року.

Суддя К.С. Кучма