Справа № 580/1193/21
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року справа № 580/1193/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Галасун А.О.,

позивача: ОСОБА_1 - особисто;

представника 1-го відповідача: Солов`я І.Н. - за довіреністю,

представника 2-го відповідача: Аббасової В.В. - за довіреністю,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації та до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування попередження та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, Черкаської районної державної адміністрації, в якому з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ управління соціального захисту населення районної державної адміністрації від 11.02.2021 №20-к «Про звільнення ОСОБА_1 » Відповідачем 1 у зв`язку з реорганізацією управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації шляхом припинення та приєднанням до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації відповідно до розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.01.2021 №5 «Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права»;

- визнати протиправним та скасувати попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 11.01.2021 Відповідачем 2, що не відповідає Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. № 1321 та розпорядженню Черкаської районної державної адміністрації від 11.01.2021 № 5 «Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права» ;

- Відповідачу 1 поновити позивача на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта відділу у справах інвалідів, ветеранів війни та праці та нагляду за правильністю призначення пенсій управління соціального захисту населення районної державної адміністрації;

- стягнути з Відповідача 1 на користь позивача виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.02.2021 по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі (посаді) з розрахунку 1653 грн. 84 коп. середньоденної заробітної плати;

- стягнути з Відповідача 1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн. (дев`яносто тисяч гривень).

Ухвалою суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду 13.05.2021 задоволено клопотання представників відповідачів та викликано в якості свідка в судове засідання ОСОБА_3 - колишнього начальника управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації, заступник голови комісії з реорганізації юридичної особи - управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 16.06.2021 закрито підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що попередження про наступне звільнення вручено головою комісії з реорганізації управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації - В`ячеславом Лісовим, хоча згідно розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.01.2021 № 5 «Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права» - ОСОБА_3 є начальником управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації, заступник голови комісії з реорганізації юридичної особи - управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації. Тобто суб`єкт призначення або керівник державної служби у попередженні про наступне звільнення від 11.01.2021 незаконно зазначений.

Позивач зазначає, що їй вручено попередження про наступне вивільнення з посиланням на нормативний документ: розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.01.2021 № 2 «Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права», а в наказі управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації від 11.02.2021 №20-к «Про звільнення ОСОБА_2 » суб`єкт призначення посилається на розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.01.2021 № 5 Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права».

Позивач стверджує, що не отримувала персонального попередження про скорочення посади, яку вона займала. Так само, позивач не отримувала пропозиції про наявність вакантних посад, хоча на день видачі наказу управління соціального захисту населення районної державної адміністрації від 11.01.2021 №1 «Про реорганізацію управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації» у зв`язку із припиненням у вигляді реорганізації юридичної особи публічного права - управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації () (далі - Смілянська РДА), а саме: шляхом приєднання до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, у новому штатному розписі були наявні вільні вакансії, які відповідали спеціальності та кваліфікації позивача, проте з вакантними посадами ніхто не ознайомлював та штатний розпис ніхто не озвучував. Пропозицій перевести позивача, як працівника, за її згодою, на іншу посаду (роботу) в управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації (далі - Черкаська РДА) не надходило.

Позивач наполягає, що при вирішенні питання наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності штату відповідачем не враховано рівень її кваліфікації та продуктивність праці, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі.

Сукупність наведених обставин на думку позивача є підставою для скасування наказу про її звільнення з подальшим поновленням на займаній посаді та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також позивач вказала, що вчинення відповідачем 1 неправомірних дій перелічених вище, призвело до маральної шкоди передбаченої статтею 237-1 КЗпП України, частиною статті 23, 216 Цивільного кодексу України. Всі ці обставини значно погіршили її психологічне здоров`я, призвели до моральних страждань, втрати нормальних миттєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Це призводить до негативних роздумів (психологічних травм) щодо її майбутнього працевлаштування та наслідків при оцінці своїх якостей, як працівника на майбутній роботі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач - управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації (далі - УСЗН), не погодився з доводами позивача та просив у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свою позицію тим, що позивача 11.01.2021 персонально попереджено про її наступне вивільнення 11.02.2021, про що свідчить особистий підпис у попереджені, тобто не пізніше ніж за 30 календарних днів, як це передбачено частиною шостою статті 49-2 КЗпП, а тому процедура звільнення позивача дотримана.

Безпідставним є твердження позивача, що саме попередження не відповідає вимогам Порядку № 1321 та розпорядженню № 5 так, як Порядком № 1321, визначено, що для реорганізації районних державних адміністрацій та їх управлінь утворюються відповідні комісії з реорганізації. На виконання Порядку № 1321 та Розпорядження № 5 утворена комісія з реорганізації УСЗН Смілянської РДА, яка забезпечувала організацію заходів, пов`язаних із звільненням та переведенням працівників УСЗН Смілянської РДА.

Ні під одну з вказаних у статті 42 КЗпП України категорій осіб, які мають переважне право залишення на роботі, позивач не підпадає, тому зазначена норма не давала позивачу переважного права залишення її на роботі.

Норма статті 87 Закону № 889-VIII щодо переважного права на залишення на роботі не може бути врахована Черкаським окружним адміністративним судом під час вирішення адміністративної справи, так як вона почала діяти лише з 06.03.2021 і тому не стосується спірного питання.

Позивача звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, а саме з підстав припинення державної служби позивачем за ініціативи суб`єкта призначення - УСЗН Смілянської РДА, внаслідок зміни структури, штатного розпису та реорганізації державного органу, і такі підстави не давали можливості запропонувати позивачу посади, яка б відповідала її професійним здібностям та її кваліфікації.

Відповідно до посадової інструкції позивача на посаді головного спеціаліста- юрисконсульта відділу у справах інвалідів, ветеранів війни та праці та нагляду за правильністю призначення пенсій УСЗН Смілянської РДА від 22.07.2019, вона сприяла реалізації державної політики у сфері державної служби, організовувала правову роботу спрямовану на правильне застосування, неухильне дотримання і запобігання невиконання вимог актів законодавства, інших нормативних документів при виконанні УСЗН Смілянської РДА покладених повноважень.

Після реорганізації УСЗН Смілянської РДА, у м. Сміла утворено сектори, а саме: сектор з питань призначення та виплати державних соціальних допомог № 5 та сектор соціальної підтримки пільгових категорій громадян та осіб з інвалідністю № 5, які у своєму штаті мають посади головних спеціалістів.

Згідно кваліфікаційних завдань (вимог) головних спеціалістів сектору з питань призначення та виплати державних соціальних допомог № 5, та сектору соціальної підтримки пільгових категорій громадян та осіб з інвалідністю № 5, які згідно штатного розкладу працюють у м. Сміла, після реорганізації УСЗН Смілянської РДА, вони взагалі різняться з тими кваліфікаційними завданнями (вимогами), які були визначені для кваліфікаційних вимог (завдань) посади позивача, тому управління фізично не мало змоги запропонувати позивачу, під час її звільнення, для її залишення на роботі, будь-якої іншої рівнозначної посади з її посадою.

Відповідач зазначив, що позивач до свого звільнення 11.02.2021 мала статус державного службовця, тому відповідно до частини шостої статті 49-2 КЗпП вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону № 889-УІІІ, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням зокрема таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті щодо переважного права на залишення на роботі.

Отже, твердження позивача, що вона мала переважне право залишення на роботі суперечить вимогам частини шостої статті 49-2 КЗпП, тому залишення на роботі позивача є правом уповноваженого органу, а не його обов`язком. Так само, правом УСЗН Смілянської РДА, а не його обов`язком є можливість переведення позивача, за його згодою на іншу роботу, чим УСЗН Смілянської РДА правомірно скористалося.

Також відповідач наголосив, що після реорганізації УСЗН Смілянської РДА відсутня посада з якої звільнена позивач, тому вона не може бути поновлена на попередній посаді.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що управлінням ні у який спосіб не поширювалося інформації щодо ділової репутації позивача, та ні у який інший спосіб не принижувалася її честь і гідність, під час її звільнення так, як все відбулося відповідно до норм КЗпП та Закону № 889-VIII, тому твердження позивача про приниження її честі і гідності під час її звільнення, та ділової репутації є безпідставним. Так, само позивачем, окрім її загальних висловів щодо завданої їй моральної шкоди, ніяким чином не підтверджено фактів її душевних страждань; погіршення її психологічного здоров`я, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та додаткових зусиль для організації нею свого життя, які відбулися у зв`язку з її звільненням, тому такі зазначені твердження позивача є безпідставними.

Наведене на думку відповідача вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідач - Черкаська районна державна адміністрація, у відзиві на адміністративний позов також просила відмовити в його задоволенні з аналогічних підстав.

У відповіді на відзив позивач не погодилась із доводами відповідачів та наполягала на задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на адміністративний позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази в т.ч. покази свідка, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно до пункту 1 розпорядження Черкаської районної державної адміністрації «Про реорганізацію структурних підрозділів Смілянської районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права» від 11.01.2021 № 5 (далі - Розпорядження № 5) вирішено припинити у вигляді реорганізації юридичну особу публічного права - УСЗН Смілянської РДА шляхом приєднання до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації.

Позивачу 11.01.2021 вручено під розписку попередження про наступне звільнення 12.02.2021 у зв`язку із реорганізацією Смілянської районної державної адміністрації шляхом приєднання до управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу у справах інвалідів, ветеранів війни та праці та нагляду за правильністю призначення пенсій управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації.

Вказане розпорядження підписане В`ячеславом Лісовим, який на день його підписання займав посаду заступник голови комісії з реорганізації юридичної особи - управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації.

Наказом управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації від 11.02.2021 №20-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача з 12.02.2021 звільнено з посади головного спеціаліста - юрисконсульта відділу у справах інвалідів, ветеранів війни та праці та нагляду за правильністю призначення пенсій управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації.

Підставою звільнення вказано Розпорядження № 5, а також норми п. 1 ч. 1 ст. 83, ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із вказаним попередженням та наказом про звільнення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що 19.09.2019 Верховною Радою України прийнятий Закон України №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон №117-IX), який набрав чинності 25.09.2019.

Так, Законом № 117-IX внесені зміни до статті 87 Закону України «Про державну службу», яка регламентує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII щодо підстав припинення державної служби: слова «ліквідація державного органу» замінені словами «скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців», а слова «у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі» виключені.

Абзац перший ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII «Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю» викладений в такій редакції: «Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту».

Абзац другий ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII «Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення» - виключений.

В абзаці третьому ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII слова «має право поворотного прийняття на службу за його заявою» замінити словами «за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби».

14.01.2020 Верховною Радою України прийнятий Закон України № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон № 440-IX), який набрав чинності 13.02.2020, яким також внесені зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і до Закону України «Про державну службу», зокрема, до статті 87 Закону № 889-VIII.

Так, частина третя статті 87 Закону № 889-VIII доповнена новим абзацом першим такого змісту:

«Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У зв`язку з цим абзаци перший - третій вважати відповідно абзацами другим четвертим».

Із системного аналізу доповнень та змін до статті 87 Закону № 889-VIII слідує, що вони суттєво змінили порядок звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, з підстав ліквідації та реорганізації державного органу.

Так, скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення п.1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Відповідні зміни були внесені і у КЗпП України Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» 12.12.2019 № 378-IX, що набрав чинність 02.02.2020.

Зокрема, статтю 49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників, після частини п`ятої доповнено новою частиною такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті».

Отже, аналізуючи доповнення та зміни до ст. 49-2 КЗпП України, суд зазначає, що такі зміни суттєво змінили порядок звільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 1 частини першої статті 40, зокрема з підстав реорганізації державного органу, а саме: до державних службовців не застосовуються положення частини другої статті 40 КЗпП України «Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу» та положення частини другої статті 49-2 КЗпП України «При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством».

З огляду на викладене, суд враховує, що внаслідок проведених законодавчих змін, які діяли на дату попередження позивача про наступне звільнення та на дату самого звільнення, у державного органу відсутній обов`язок пропонувати державному службовцю рівнозначну чи іншу посаду, також у державного службовця відсутнє переважне право на залишення на роботі у разі звільнення за ініціативою суб`єкта призначення внаслідок змін в організації виробництва і праці, чи з підстав ліквідації та реорганізації державного органу.

В даному випадку на підставі розпорядження Черкаської РДА від 11.01.2021 №5 відбулась реорганізація УСЗН Смілянської РДА шляхом приєднання до УСЗН Черкаської РДА, внаслідок якої передбачено припинення юридичної особи - УСЗН Смілянської РДА.

Отже, відбулась реорганізація державного органу, внаслідок чого позивача правомірно попереджено про наступне звільнення за 30 календарних днів до такого звільнення, як того вимагали норми ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII.

При цьому, суд вважає непереконливими твердження позивача про неправильне посилання на номер розпорядження Черкаської РДА та назву посади, яку займав ОСОБА_3 у попередженні про її звільнення.

Дійсно судом встановлено, що реорганізація відбулась на підставі розпорядження Черкаської РДА від 11.01.2021 №5, а ОСОБА_3 займав посаду начальника УСЗН Смілянської РДА, заступника голови комісії з реорганізації, однак такі помилки не створюють юридичних наслідків у вигляді неправомірності попередження про звільнення.

Попередження не є актом індивідуальної дії, оскільки носить інформаційний характер та не містить вказівок обов`язкових до виконання, тому не порушує прав позивача у спірних правовідносинах і не підлягає скасуванню.

Більш того, ОСОБА_3 в якості свідка повідомив суд, що позивач як головний спеціаліст - юрисконсульт безпосередньо приймала участь в роботі з реорганізації управління та в оформленні попереджень про звільнення, при цьому будь-яких зауважень від неї не надходило, відносно переведення до новоствореного УСЗН Черкаської РДА зацікавленості не проявляла в першу чергу через віддаленість до нового місця роботи.

Підсумовуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки позивача звільнено з підстави реорганізації державного органу за нормами законодавства, чинного на дату такого звільнення, тому відсутні підстави для скасування оскарженого наказу управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації від 11.02.2021 №20-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідні положення та п. З Прикінцеві положення КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 серпня 2021 року.

Суддя В.В. Гаращенко