Справа № 580/3287/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року справа № 580/3287/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі : головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Данілової О.С.,

представника відповідача Шевченко Т.П. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січня 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січня 2008 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно не виплачував йому індексацію грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 11.06.2021, зазначив, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки був звільнений зі служби 10.12.2018. Водночас у постановах від 11.02.2021 у справі №240/532/20 та від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 Верховний Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах, пов`язаних з публічною службою, при обчисленні строку звернення до суду підлягають застосуванню положення Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено місячний строк звернення до суду, який обраховується з дня остаточного розрахунку. За вказаних обставин позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, то згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) до 01.12.2015 механізм проведення індексації базувався на визначенні базовим місяця, у якому особі востаннє підвищували заробітну плату.

Збільшення грошового забезпечення ОСОБА_1 крайній раз відбулось у травні 2015 року, а саме збільшився відсоток надбавки за вислугу років (з 25% до 30%).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до Порядку №1078 (набрали чинності з 01.12.2015), в тому числі до пункту 5, згідно з якими термін базовий місяць офіційно відмінено та змінено на термін «місяць підвищення тарифних ставок (окладів), а відповідно до абзацу другого пункту 5 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати передбачено здійснювати з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (окладів) за посадами, які займають працівники.

Після указаних змін нові розміри посадових окладів військовослужбовців були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» станом на 01.03.2018.

Ураховуючи викладене так званим базовим місяцем позивача для заявленого ним періоду з 01.12.2015 по 28.02.2018 неможливо вважати січень 2008 року.

Також визначення базового місяця та суми індексації відноситься до дискреційних повноважень відповідача, а не суду.

Щодо нарахування та виплати індексації, то відповідно до вимог п.п. 2 п. 6 постанови КМУ №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється виключно в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (абз. 4 п. 6 Порядку №1078).

Фінансування СБУ здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету; відповідні суб`єкти владних повноважень беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі виключно за рахунок виділених для цього бюджетних асигнувань.

Отже розрахунки з військовослужбовцями здійснювались СБУ в межах асигнувань помісячного розпису Державного бюджету відповідно до бюджетного законодавства.

Щодо здійснення компенсаційних виплат за рахунок власних коштів, то відповідно до Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, і з урахуванням покладених завдань будь-які можливості накопичення та використання власних коштів, за які можна було би здійснити компенсаційні виплати, відсутні.

Також відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетні установи є неприбутковими.

Враховуючи викладене вважає, що відсутні підстави вважати бездіяльність щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення протиправною.

25.06.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 індексація є складовою частиною належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення), тому позов у зв`язку з порушенням строків її сплати може бути поданий без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані.

Зауваження відповідачем про те, що так званим «базовим місяцем» для нарахування індексації грошового забезпечення неможливо вважати січень 2008 року з травня 2015 року суперечить чинному законодавству на момент виникнення спірних відносин, а також наданим Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 №201/10/1.37-16 офіційним роз`ясненням з цього питання та пункту 14 Порядку №1078.

Аргументи щодо відсутності бюджетних призначень для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та відсутності вини відповідача у невиплаті є нікчемними, а протиправність такої позиції підтверджується усталеною судовою практикою.

01.07.2021 відповідач подав заперечення на відповідь на позовну заяву, у яких зазначив доводи, аналогічні тим, що вказані ним у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 31.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справ та вирішено здійснювати судовий розгляд справи без виклику сторін.

Ухвалою суду від 14.06.2021 розгляд справи призначено на 11.00 год. 26.07.2021 у судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, які надані сторонами до прави, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області з 01.01.2001 по 10.12.2018, звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Управління Служби безпеки в Черкаській області згідно наказу від 10.12.2018 №129-ос.

Згідно листа відповідача від 02.04.2021 №21/П-98/14 протягом часу з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, а тому посилання відповідача на збільшення грошового забезпечення за рахунок преміювання не заслуговують на увагу.

Посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів для виплати індексації, суд вважає необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

При цьому, суд враховує, що статтею 18 Закону України від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р. зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи вказане бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є протиправною, тому позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення підлягають задоволенню.

Щодо визначення базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення січня 2008 року, суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо пропуску строку звернення до суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Водночас відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 (справа №1-18/2013) працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже строк звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідачем не пропущений.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

У зв`язку з тим, що судовий збір при поданні позовної заяви не підлягає сплаті, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 9, 241-246,250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Служби безпеки України в Черкаській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Черкаській області (вул. Гоголя, 240, м. Черкаси, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Руденко