Справа № 140/5016/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/5016/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Нововолинське управління ГУ ДФС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Нововолинське управління ГУ ДФС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» про визнання дій щодо відмови в зарахуванні страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю за період з квітня 2017 року по травень 2018 року протиправними та зобов`язання провести перерахунок та виплату допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з квітня 2017 року по травень 2018 року, з урахуванням виплачених сум за період з травня 2018 року по травень 2019 року.

В обґрунтування позову вказала, що у березні 2021 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо розміру нарахованої та виплаченої допомоги по безробіттю за період з 28 травня 2018 року по 22 травня 2019 року. Листом від 01 квітня 2021 року №485/26/2 відповідач повідомив, що виплату допомоги по безробіттю призначено у мінімальному розмірі на підставі частини другої статті 22 Закону України від 02 березня 2000 року №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон №1533-III) та пункту 3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 року за № /27266; далі - Порядок №613). З отриманням відповіді від відповідача позивач дізналася, що допомога призначена у мінімальному розмірі, оскільки не враховано стаж роботи в ДП «Шахта №1 «Нововолинська» протягом 12 місяців, що передували її реєстрації як безробітної. У витязі з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зазначено, що страховий стаж за період з 28 травня 2018 року по 22 травня 2019 року включно становить 0 місяців.

Разом з тим, у березні 2021 року колишній роботодавець - ДП «Шахта №1 «Нововолинська» надав інформацію про нарахування та виплату позивачу за період жовтень 2018 року - вересень 2019 року єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі. Оскільки у вказаний період їй нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески у повному обсязі, то позивач вважає, що цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Позивач зазначила, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника; працівники не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо своєчасної сплати страхових внесків та з цих підстав позбавлятися належного матеріального забезпечення на випадок безробіття, бо це суперечить основним засадам у сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.

Нарахування і виплати Нововолинською філією Волинського обласного центру зайнятості допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, тобто, без урахування страхового стажу за попередні 12 місяців перед наданням статусу безробітного, порушує її права, та позивач вважає, що набула право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою статті 23 Закону №1533-III.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) страховий стаж позивача за останні 12 місяців, що передували реєстрації в центрі зайнятості, відсутній (розрахунковий період травень 2017 року - квітень 2018 року); відсутні дані про сплату ДП «Шахта №1 «Нововолинська» єдиного соціального внеску за цей період. З наведених підстав наказом Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 17 травня 2018 року №НТ160602 згідно з пунктом 2 статті 22, пунктом 3 статті 23 Закону №1533-ІІІ та пунктом 3 Порядку №613 ОСОБА_1 призначено допомогу у мінімальному розмірі, встановленому постановою правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 12 вересня 2018 року №149 «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю». Виплату допомоги на підставі пункту 4 статті 31 Закону №1533-ІІІ відкладено з 17 травня 2018 року по 27 травня 2018 року.

Відповідач зауважив, що допомога по безробіттю обчислюється, виходячи зі страхового стажу безробітного, який зараховується у разі сплати страхових внесків; факт сплати підтверджується даними Державного реєстру, при цьому інші джерела, у тому числі відомості трудової книжки, не можуть бути використані при призначенні допомоги по безробіттю. На думку відповідача, позивач не позбавлена права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної їй несвоєчасною сплатою страхових внесків роботодавцем (страхувальником), внаслідок чого вона позбавлена права на отримання допомоги по безробіттю у спірному розмірі.

Відповідач зазначив, що не має повноважень проводити нарахування допомоги по безробіттю всупереч відомостям Державного реєстру. Поряд з тим згідно з пунктом 10 розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06 квітня 2020 року №624 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2020 року за №537/34820) після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру (сплати єдиного соціального внеску) здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду,

Ухвалою суду від 28 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Суд перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 у період з 02 червня 2015 року по 23 квітня 2018 року працювала в ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на посаді оператора хімводоочистки; наказом від 23 квітня 2018 року №52/К звільнена з займаної посади за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України - в зв`язку із скороченням чисельності працівників. Ці обставини підтверджуються відомостями трудової книжки (а. с. 11-12).

Наказом Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 10 травня 2018 року №НТ180510 ОСОБА_1 був наданий статус безробітної з 10 травня 2018 року (а. с. 15).

Наказом Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 17 травня 2018 року №НТ180517 позивачу призначено допомогу по безробіттю застрахованим особам відповідно до частин другої, четвертої статті 22, частини третьої статті 23 Закону №1533-ІІІ протягом 360 календарних днів: з 17 травня 2018 року по 11 травня 2019 року (а. с. 15). Наказом відповідача від 17 травня 2018 року №НТ180517 відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 17 травня 2018 року по 27 травня 2018 року, а наказом від 27 грудня 2018 року №НТ181227 виплату допомоги розпочато (а. с. 15 зворот).

Виплату допомоги припинено наказом Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 23 травня 2019 року №НТ190523 з 23 травня 2019 року.

У період виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявою від 18 березня 2021 року про проведення з 28 травня 2018 року по 22 травня 2019 року перерахунок і виплату раніше призначеної допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу за період з квітня 2017 року по травень 2018 року та виплачених Центром зайнятості сум (а. с. 13).

Листом від 01 квітня 2021 року №485/26/2 відповідач повідомив про правові підстави виплати допомоги у такому розмірі - відповідно до частини другої статті 22 та частини третьої статті 23 Закону №1533-ІІІ, пункту 3 Порядку №613 (а. с. 14).

Вважаючи протиправними дії відповідача з нарахування і виплати допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, без урахування її страхового стажу, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Закон №1533-III) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

За приписами статті 1 Закону № 1533-III у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем);

страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктами 3, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено значення термінів, зокрема: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1533-ІІІ страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Частиною першою статті 6 Закону №1533-ІІІ встановлено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абзац другий частини першої статті 7 Закону № 1533-ІІІ).

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №1533-III право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону №1533-III застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Частиною першою статті 23 Закону №1533-ІІІ встановлено, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Обчислення страхового стажу визначено статтею 21 Закону №1533-ІІІ, відповідно до частини першої якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, який закріплений у пункті 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI, який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, як це передбачено частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-V.

Як встановлено частинами сьомою, восьмою, десятою, одинадцятою статті 9 Закону №2464-V, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону №2464-V за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

При цьому особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій. Несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Такий правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №266/970/16-а, від 22 квітня 2021 року у справі №752/20612/17.

Процедуру, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, та механізм обчислення районними, міськими, районними у містах та міськрайонними центрами зайнятості державної служби зайнятості (далі - центри зайнятості) страхового стажу, визначено Порядком №613 (чинний на момент призначення позивачу допомоги по безробіттю; втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики від 10 червня 2020 року №393).

Згідно з пунктами 1, 9 розділу II Порядку №613 допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо неврахування відповідачем страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю періоду роботи позивача за період з квітня 2017 року по травень 2018 року включно через відсутність даних про сплату роботодавцем позивача страхових внесків.

Разом з тим, судом встановлено, що за період роботи з травня 2017 року по квітень 2018 року (розрахунковий період) ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески у розмірі, більшому ніж мінімальний страховий внесок, що підтверджується довідкою ДП «Шахта №1 «Нововолинська» від 22 березня 2021 року №164 (а. с. 20-21), індивідуальними відомостями Пенсійного фонду (форма ОК-5), які надав позивач (а. с. 17-19).

Суд зауважує, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця роботодавцем сплачені страхові внески.

Проте незважаючи на утримання та сплату страхувальником страхових внесків із заробітної плати позивача, відомості про сплату страхових внесків відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні (а. с. 17-19), що обумовлено тим, що у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» наявна заборгованість зі сплати страхових внесків.

Разом з тим, на переконання суду, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Така правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а, від 26 березня 2020 року №299/3616/16-а.

Суд зазначає, що внаслідок невиконання ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» обов`язку зі своєчасної сплати страхових внесків позивач фактично позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) з урахуванням стажу роботи на вказаному підприємстві, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, оскільки з наявних у справі доказів видно, що з квітня 2017 року по травень 2018 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , що зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою статті 23 Закону №1533-ІІІ.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи відповідача про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що призначення допомоги без урахування страхового стажу позивача за період роботи з квітня 2017 року по травень 2018 року порушує її право на соціальний захист, тому дії відповідача щодо призначення допомоги у мінімальному розмірі не відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема, принципу рівності перед законом та принципу пропорційного прийняття рішень (з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тому є протиправними.

За встановлених у справі обставин задоволення пов`язаної позовної вимоги про зобов`язання Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести перерахунок і виплату допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період роботи з квітня 2017 року по травень 2018 року є ефективним способом захисту порушених прав позивача, який свідчитиме про те, що спір остаточно вирішено.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного центу зайнятості, відокремленим структурним підрозділом якого є відповідач, необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн, який сплачений відповідно до квитанції від 13 травня 2021 року №77 (а. с. 8).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 290 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, провулок Поштовий, 1, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 41915135), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Нововолинське управління ГУ ДФС у Волинській області (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Митрополита Шептицького, будинок 18, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, будинок 42, ідентифікаційний код юридичної особи 39806601) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю за період з квітня 2017 року по травень 2018 року.

Зобов`язати Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з квітня 2017 року по травень 2018 року, з урахуванням виплачених сум за період з травня 2018 року по травень 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного центру зайнятості (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 3А, ідентифікаційний код юридичної особи 05427482) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер