Справа № 320/5420/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року № 320/5420/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та виплату середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська,15, Ідентифікаційний номер40108616) у якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.11.2019:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №1768 від 20.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області 30.08.2019 року №439о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції з 02.09.2019 року капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського відділу поліції, за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) статті 77 Закону "Про Національну поліцію".

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2019 року (дата звільнення ОСОБА_1 - 02.09.2019 року) по день прийняття судового рішення за кожен робочий день вимушеного прогулу з розрахунку 695,80 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 відкрите спрощене позовне провадження із проведенням судового засідання у справі №320/5420/19.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази є протиправними, так як прийняті за відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку та з порушенням встановленого законом порядку накладення дисциплінарних стягнень, не містить конкретизації того, які саме дії позивача дискредитують його як поліцейського та становлять суспільний резонанс і як наслідок зменшують довіру населення до поліції. Крім того на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі висновку про результати службового розслідування, який, у свою чергу, ґрунтується виключно на матеріалах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що підставою для винесення оскаржуваних наказів стало те, що у діях Позивача, вбачаються порушення вимог статті 3, пункту 1 статті 8, пункту 3 статті 11, підпунктів 1,2 та 3 пункту 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статей 1, 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом «Про Дисциплінарний статуту Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилося у здійсненні вчинку, який призвів до зниження авторитету поліції у суспільстві та зменшення довіри населення до поліції, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам, невжитті заходів з метою реєстрації звернень громадян. Вказав, що такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів Національної поліції і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 10.10.2011 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а 07.11.2015 року його прийнято на службу до Національної поліції.

Наказом №1768 від 20.08.2019 року Позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом від 30.08.2019 року №439 о/с з 02.09.2019 Позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Зазначені накази винесені на підставі висновку службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області затвердженого 12.08.2019 року начальником Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 .

Підставою проведення службового розслідування стало те, що 27.07.2019 до Головного управління надійшла інформація про те, що на підставі ухвали Святошинського районного суду від 25.07.2019 №759/13541/19 та №759/13543/19 у приміщеннях Білоцерківського ВП, відділеннях поліції №1 та №2 та за фактичним місцем проживання працівників поліції ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працівниками СУ ГУНП в Київській області, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,4 ст.189 КК України, було проведено обшуки.

В ході службового розслідування комісією встановлено, що під час обшуків у службових кабінетах та за місцем проживання у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 були вилучені особиста та службова комп`ютерна техніка, мобільні телефони, службову документацію.

Після проведення обшуків ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2019 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави строком на 60 днів.

Будь-який процесуальний статус ОСОБА_3 не визначався.

27.07.2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_5 було вручено ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Комісія зазначає, що зі змісту повідомлення про підозру встановлено, що до ОСОБА_1 який працював на посаді начальника відділення №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, зверталася ОСОБА_6 з приводу обстрілу її будинку, блокування її господарської діяльності, вимагання у неї грошових коштів з погрозами насильства відносно неї та її близьких родичів, що вчинялося організованою групою, вказуючи на причетність до злочинів членів злочинної організації. Однак, ОСОБА_1 в особистих інтересах вирішив забезпечити приховування вказаної злочинної діяльності організованої групи.

Комісія дійшла висновків, що інформація про проведення за фактом проведення обшуків приміщеннях Білоцерківського ВП, відділеннях поліції №1 та №2 та за фактичним місцем проживання працівників поліції ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,4 ст.189 КК України, після чого на підставі ст.208 КПК України ОСОБА_1 було затримано, знайшла своє підтвердження.

У діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статті 3, пункту 1 статті 8, пункту 3 статті 11, підпунктів 1,2 та 3 пункту 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статей 1,3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом «Про Дисциплінарний статуту Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилося у здійсненні вчинку, який призвів до зниження авторитету поліції у суспільстві та зменшення довіри населення до поліції, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам, невжитті заходів з метою реєстрації звернень громадян.

Отже, такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів Національної поліції і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

Не погоджуючись із спірними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 59 згадуваного Закону визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право:

1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи;

3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку №893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно п. 2 розділу VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Отже, службове розслідування обов`язково повинно передувати звільненню, якщо особу рядового чи начальницького складу звільняють за порушення нею службової дисципліни.

У той же час, порядок проведення службового розслідування дисциплінарною комісією визначено розділом V згаданого вище Порядку №893.

Згідно п. 1, 2, 4, 7, 13, 14, 16, 17 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.

Згідно п. 1, 2, 4, 7, 13, 14, 16, 17 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Розділом І Порядку проведення службових розслідувань у НП України встановлено, що зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування;

форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:

- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено;

- разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;

- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;

- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Однак, Висновок від 12.08.2019 року не містить інформації про форму розгляду дисциплінарною комісією даної дисциплінарної справи (відкрите засідання чи письмове провадження), і у висновку відсутні документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Також слід зазначити, що аналіз статей 1, 2 Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку про те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Таким чином, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Відповідно до тексту висновку службового розслідування від 12.08.2019 року, Комісія дійшла вищевказаних висновків та фактично продублювали зміст оголошеної Позивачу підозри від 27.07.2019 року.

Проте, Комісією не зазначено коли саме та в який спосіб ОСОБА_6 зверталась до позивача, чи оскаржувала його дії чи бездіяльність.

З матеріалів справи вбачається, що усі звернення гр. ОСОБА_6 починаючи з 21.12.2017 року належним чином зареєстровані, по всім зверненням дільничними офіцерами поліції проведена перевірка, прийняті рішення затвердженні начальником Білоцерківського ВП ОСОБА_7 . Вказані матеріали перевірялися Білоцерківською міськрайонною прокуратурою на предмет законності та обґрунтованості прийнятих рішень.

За результатами перевірок прийняті рішення скасовані не були та відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися.

Відповідачем не надано жодного доказу вчинення позивачем дисциплінарних проступків пов`язаних із невжиттям заходів з метою реєстрації звернень гр. ОСОБА_6 , сам висновок службового розслідування від 12.08.2019 не містить посилань на пояснення, довідки, рапорти та будь-які документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення позивачем дисциплінарного проступку.

Окрім того, судом встановлено, що службове розслідування призначене та проводилось за фактом проведення обшуків у трьох працівників Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відтак, службове розслідування проводилося не лише відносно начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 , а й відносно начальника відділення поліції № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 та іншого працівника поліції.

Водночас відповідачем, в тому числі і на вимогу суду, не надано жодних доказів притягнення до будь-якої відповідальності начальника відділення поліції № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Тобто комісія констатувала, що вказані факти проведення обшуків у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження, але до дисциплінарної відповідальності притягнуто лише позивача.

При прийнятті рішення суд також враховує ту обставину, що затримання ОСОБА_1 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2019 року визнано незаконним.

Отже, такі дії комісії свідчать про її упередженість, та не можливість об`єктивно та повно провести розслідування.

Слід зазначити, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження про її винуватість, як доконаний факт, стверджувати не можна.

В той же час, дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі № 807/196/17,від 28.11.2019 року у справі № 802/1969/17-а, від 23.01. 2020 року у справі № 520/8550/18, від 28.02.2020 року у справі № 818/1274/17від 30.09.2020 року у справі № 200/142/20-а.

Тобто, із вищевказаного вбачається, що дисциплінарною комісією повинні досліджуватися поведінка позивача, його вчинки під час виконання покладених на нього службових обов`язків, поза межами оголошеної йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так як обставини викладені в підозрі є предметом дослідження судом згідно кримінально процесуального законодавства.

Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення.

Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №826/1916/17.

Службовим розслідуванням не встановлено наявність в діяннях позивача дисциплінарного проступку, а також не встановлено юридичної кваліфікації проступку, з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акту, наказу керівника, який було порушено. Так як, тільки після встановлення наявності або відсутності в діяннях поліцейського дисциплінарного правопорушення вирішується питання про притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також з врахуванням цього обирається вид дисциплінарного стягнення. Як наслідок службовим розслідуванням не встановлена вина позивача у будь-якому дисциплінарному проступку, не встановлено тяжкість проступку та розміру заподіяної шкоди.

Дисциплінарна комісія у висновку службового розслідування від 12.08.2019 року відтворила лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які у своїй сукупності надали органам досудового розслідування підстави допускати, що позивач вчинив кримінальне правопорушення.

Проте причини та умови вчинення дисциплінарного проступку та його об`єктивна сторона відповідачем не встановлені, зокрема, не вказано які саме дії чи бездіяльність Позивача порушили вимоги Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту та Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Таким чином, підсумовуючи встановлені судом обставини, надавши оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи та всім аргументам сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а наказ Головного управління Національної поліції у Київській області №1768 від 20.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи скасування вказаного наказу, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області 30.08.2019 року №439о/с про звільнення позивача за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», також є незаконним та підлягає скасуванню.

Водночас, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення Позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні на раніше займаній посаді, зобов`язаний виплатити Позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2019 року (дата звільнення ОСОБА_1 - 02.09.2019 року) по день поновлення позивача на роботі.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки відповідача від 05.11.2019 №740 середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи (дата затримання - 27.07.2019) складала 27831,91 грн. (за травень 2019 року - 15 608,93 грн., за червень 2019 року - 12 222,98 грн.).

Розрахунок середньоденної заробітної плати: 27831,91 грн. / 40 робочих днів* (за травень 2019 року - 22 роб.дні, за квітень 2019 року - 18 роб. днів) = 695,80 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 695,80 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу становить (з 03.09.2019 по 27.08.2021) 494 робочих дня.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 343 725, 20 грн. (695,80 грн. * 494 дня = 343 725, 20 грн.).

Тому, зважаючи на наведені розрахунки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 343 725, 20 грн. за час вимушеного прогулу.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 132 КАС, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС).

Відповідно до частини четвертої 134 КАС, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 04.11.2019 №56 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 768,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів - Головного управління Національної поліції в Київській області.

Крім того, 01.07.2020 представник позивача подав до суду заяву, в який просив суд при постановлені рішення у справі №320/5420/19 стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підтвердження витрат сплати правової допомоги, наданої протягом розгляду справи, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правничих послуг №110/АС від 24.09.2019 року з додатком №1 від 24.09.2019 року, розрахунку витрат на правничу допомогу від 02.06.2020 року з кількістю витраченого часу та вартістю наданих послуг на 13500 грн., копію акта про надання правничої допомоги від 02.06.2020 року, копію рахунку-фактури №110/АС-2019 від 02.06.2020 року, копію квитанції №23-3418719/С від 23.06.2020про оплату послуг з надання правової допомоги в сумі 13500 грн.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги, а тому суд дійшов висновку що заява представника позивача про стягнення судових витрат пов`язаних з правничою допомогою, підлягає задоволенню.

Відтак, витрати позивача, пов`язані з професійною правничою допомогою, у сумі 13500,00 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №1768 від 20.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області 30.08.2019 року №439о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції з 02.09.2019 року капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського відділу поліції, за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) статті 77 Закону "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (вул.. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) починаючи з 03.09.2019 середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 695 (шістсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. за кожний день вимушеного прогулу.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на посаді начальника сектору кримінальної поліції Узинського відділення поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області (вул.. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень. сорок копійок.) та витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

дата виготовлення повного тексту рішення 27.08.2021

Суддя Панченко Н.Д.