Справа № 440/1349/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1349/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" (далі - ТОВ "Олександрівська СЕС", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 03.02.2021 №821-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки";

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" земельної ділянки, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горишні Плавні Полтавської області (за межами населених пунктів), розмір земельної ділянки 27,40 га, кадастровий номер :00:002:0167, із зміною цільового призначення під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання (для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій).

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, з огляду на його погодження у встановленому законом порядку; відповідно до висновку про погодження проекту землеустрою цей проект землеустрою відповідає вимогам чинного земельного законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1349/21; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 31.03.2021 /а.с. 22/.

22.03.2021 відповідачем надано відзив, у якому відповідач позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що у наказі від 03.02.2021 №821-СГ наведено вичерпний перелік недоліків з посиланнями на норми законодавства, усунення яких не перешкоджає зверненню з виправленим проектом до відповідача /а.с. 26-36/.

Протокольною ухвалою суду від 31.03.2021 підготовче засідання відкладено до 21.04.2021 з огляду на задоволення клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання /а.с. 41/.

20.04.2021 та 23.04.2021 до суду надано відповідь на відзив, у якій позивач пітримав заявлені позовні вимоги /а.с. 46-51, 53-59/.

21.04.2021 підготовче засідання у справі не відбулося з огляду на перебування судді на лікарняному. Підготовче засідання відкладено до 09.06.2021 /а.с. 52/.

Протокольною ухвалою суду від 09.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.07.2021 /а.с. 62/.

Протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.07.2021 з огляду на необхідність надання додаткових доказів у справі /а.с. 77/.

14.07.2021 представником позивача надані додаткові докази у справі /а.с. 80-187/.

Протокольною ухвалою суду від 28.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справу у зв`язку з його необґрунтованістю. Відкладено судове засідання до 03.08.2021 з огляду на неявку у судове засідання відповідача /а.с. 190/.

03.08.2021 з огляду на положення частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України , якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.12.2019 №15291-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 56,0 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 94/.

На підставі зазначеного наказу ТОВ "ЮВ-ІНВЕСТГРУП" за замовленням позивача виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (код КВЦПЗ 14.01) загальною площею 27,4000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Дмитрівської сільської ради міста Горішні Плавні Полтавської області /а.с. 83-92/.

Листом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації від 29.09.2020 №5252/03.3-07 повідомлено ТОВ "ЮВ-ІНВЕСТГРУП" про те, що земельна ділянка площею 27,4000 га, що відводиться в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради міста Горішні Плавні Полтавської області, відповідно до наданих картографічних матеріалів не належить до територій та об`єктів природно - заповідного фонду області /а.с. 16/.

У листі Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації від 10.11.2020 №02.3-09/4154 зазначено про погодження цього проекту землеустрою /а.с. 9/.

Висновком ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 03.12.2020 №17831/82-20 погоджено зазначений проект землеустрою. Водночас, у цьому висновку відсутні обмеження, зауваження та пропозиції по земельній ділянці /а.с. 10-11/.

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих. №25/20 від 22.12.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 27,4 га в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" зі зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області, розмір земельної ділянки 27,4000 га, кадастровий номер :00:002:0167 /а.с. 31/.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 03.02.2021 № 821-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки" /а.с. 12, 32/ позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області, розмір земельної ділянки 27,4000 га, кадастровий номер :00:002:0167, із цільовим призначенням для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій та надання цієї земельної ділянки в оренду з наступних підстав:

- поданий на розгляд проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно привести у відповідність до вимог розділу III пункту 8 Порядку ведення Державної референтної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Мінагрополітики та продовольства України від 02.12.2016 №509;

- згідно з інформацією, яка міститься на Публічній кадастровій карті України, в шарі "Умовна прибережна смуга" встановлено, що земельна ділянка частково входить до прибережної смуги водного об`єкта. Уточнити місце розташування запроектованої до відведення земельної ділянки щодо межі прибережної захисної смуги водного об`єкта. Для уникнення порушень статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України уточнити розмір прибережної захисної смуги водного об`єкта відповідно до вимог статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України. Відобразити на графічних матеріалах відстань від водного об`єкту;

- на детальному плані території, на якому планується розташування земельної ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, не зазначено, до яких саме виробничих територій відноситься земельна ділянка, що відповідає вимогам пункту 4 статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- з метою раціонального використання земель, недопущення необґрунтованого вилучення, що передбачене статтею 162 Земельного кодексу України, обґрунтувати необхідність вилучення із земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки саме площею 27,4 га, з метою використання для несільськогосподарських потреб.

Не погодившись з цим рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно з частиною четвертою статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно з частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягає обов`язковому погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 Земельного кодексу України).

Частинами шостою, сьомою та восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (код КВЦПЗ 14.01) загальною площею 27,4000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Дмитрівської сільської ради міста Горішні Плавні Полтавської області, погоджений згідно з листом Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації від 10.11.2020 №02.3-09/4154 /а.с. 9/.

Враховуючи зазначене, посилання відповідача у спірному наказі на необхідність приведення вищезазначеного проекту землеустрою у відповідність до вимог розділу ІІІ пункту 8 Порядку ведення Державної референтної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Мінагрополітики та продовольства України від 02.12.2016 №509; посилання відповідача на те, що з метою раціонального використання земель, недопущення необґрунтованого вилучення, що передбачено статтею 162 Земельного кодексу України, обґрунтувати необхідність вилучення із земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки саме площею 27,4 га з метою використання для несільскогосподарських потреб; посилання на те, що на детальному плані території, на якому планується розташування земельної ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ та організацій, не зазначено до яких саме виробничих територій відноситься земельна ділянка, що відповідає вимогам пункту 4 статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", є безпідставними та незаконними.

Щодо посилань у спірному наказі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області на інформацію з Публічної кадастрової карти України в шарі "Умовна прибережна смуга", згідно з якою встановлено, що земельна ділянка частково входить до прибережної смуги водного об`єкта, суд зазначає наступне.

За змістом пункту "б" частини першої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Положеннями частини першої статті 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до частини другої статті 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Згідно з частиною першою статті 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Пунктами "а", "г" частини другої статті 61 Земельного кодексу України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналогічні положення щодо встановлення та режиму використання прибережних захисних смуг містить Водний кодекс України (далі - ВК України).

Так, згідно з вимогами частин першої, другої статті 88 ВК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту (частина третя статті 60 ЗК України).

Водночас, суд зазначає, що у спірному рішенні відсутня інформація про відповідну документацію із землеустрою, у якій наявні відомості про встановлені прибережні захисні смуги та про те, що бажана земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі. А також спірне рішення не містить відомостей, які передбачені частиною другою статті 88 ВК України та частиною другою статті 60 ЗК України.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повинно діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом". Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Водночас, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що при розгляді питання щодо затвердження проекту землеустрою, відповідачем не досліджено усіх необхідних документів та не встановлено усіх необхідних фактичних обставин.

Наведене свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність положенням Земельного кодексу України, який визначає чіткі підстави для відмови у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 03.02.2021 №821-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки".

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17 виклав правовий висновок, відповідно до якого повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Водночас, суд враховує, що відповідач у спірних правовідносинах не здійснив належну перевірку наданої позивачем заяви та доданих до неї документів на відповідність вимогам чинного законодавства, та, як наслідок, не прийняв обґрунтоване рішення, з урахуванням усіх обставин та наявних матеріалів.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 03.02.2021 №821-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки", зобов`язавши ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ТОВ "Олександрівська СЕС" вих. №25/20 від 22.12.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 27,4 га в оренду ТОВ "Олександрівська СЕС" зі зміною цільового призначення під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання (для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій - код згідно КВЦПЗ 14.01), розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області (за межами населених пунктів), кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0167, з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" (вул. Першотравнева, 1, оф. 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 03.02.2021 №821-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у користування земельної ділянки".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" вих. №25/20 від 22.12.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 27,4 га в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" зі зміною цільового призначення під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання (для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій - код згідно КВЦПЗ 14.01), розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області (за межами населених пунктів). Кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0167, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська СЕС" (вул. Першотравнева, 1, оф. 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна