Справа № 200/7934/21
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р. Справа№200/7934/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

25.06.2021 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1) про (з урахуванням уточнень):

- визнання протиправним дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в призначенні пенсії за Списком №2 та скасувати рішення № 232 від 16.01.2021;

- зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області переглянути заяву від 15.02.2021 та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2018-2020 роки), з моменту подання заяви про перехід з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком), тобто з 15.02.2021.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.06.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду виправленого позову з визначенням належного відповідача по справі та позовними вимогами стосовно нього, у кількості відповідній до кількості учасників у справі.

20.07.2021 позивач, з метою виконання вимог ухвали суду від 29.06.2021, надав уточнену позовну заяву та заявив клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Залучено Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач-2) в якості співвідповідача.

19.08.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало до суду відзив на позовну заяву.

25.08.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало до суду витребувані судом документи.

Інші заяви чи клопотання до суду не надходили.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем-2 прийнято рішення про відмову у переведенні його на інший вид пенсії у зв`язку з тим, що при переведенні з одного виду пенсії на інший зменшується розмір пенсії. При цьому, при переведенні на інший вид пенсії відповідачем-2 використано схему нарахування, за якої застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2020 рік.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки воно порушує його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем-1 через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-1 заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач-1 вмотивовував тим, що рішенням №232 від 16.01.2021 було відмовлено позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому що загальний розмір пенсії зменшується.

Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. З клопотаннями або заявами потягом розгляду справи до суду не звертався.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 23.04.2002.

ОСОБА_1 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджено Довідкою серії 12 ААБ №784853 Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2020.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.01.2021 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії по заробітній платі згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суб`єкт владних повноважень зазначив, що при врахуванні наданої позивачем довідки від 12.11.2020 №3865 для перерахунку пенсії згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.07.1995 по 30.06.2020 та даних персоніфікованого обліку з персональної картки платника податків з 01.07.2000 по 30.09.2020 - середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складає - 14811,82 гривен. Згідно матеріалів пенсійної справи середньомісячний заробіток за період з 01.07.2000 по 30.09.2000 - 15182,43 гривен.

15.02.2021 позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області через Веб-портал Пенсійного фонду України із заявою №1510 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для перерахунку пенсії заявником надані наступні документи:

- заява;

- скан-копія трудової книжки НОМЕР_3 ;

- скан-копія довідок про пільговий характер роботи за списком №2 №967 від 29.10.2020 та №968 від 29.10.2020, надані ПрАТ «ММК ім. Ілліча»;

- скан-копія паспорта НОМЕР_1 ;

- скан-копія довідки картки платника податків.

16.01.2021 Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняло рішення №232 про відмову у переведенні на інший вид пенсії.

Суб`єкт владних повноважень зазначає, що в результаті розгляду наданих документів, встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 2 групи призначену відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». По пенсійній справі страховий стаж з урахуванням додаткового стажу по інвалідності складає 44 роки 5 місяців 9 днів (коефіцієнт стажу 0,44417), заробіток для розрахунку пенсії - 15182,43 грн. Отже, загальний розмір пенсії по інвалідності (90% пенсії за віком для інвалідів 2 групи) становить 6284,93 грн.

Крім того, відповідач вказав, що після переведення на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно наданих документів страховий стаж (без урахування додаткового стажу) складає 37 років 1 місяць 1 день (коефіцієнт стажу 0,37083), заробіток для розрахунку пенсії - 15107,67 грн. Загальний розмір пенсії за віком становить 5726,21 грн.

За таких обставин, було вирішено відмовити ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому що загальний розмір пенсії зменшується.

Відповідно до витягу з електронної пенсійної справи позивача, відповідач-2 призначив ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком 02.10.2020 з урахуванням середнього заробітку за 2017-2019 роки у розмірі 7763,17 гривен.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні за 2017-2019 роки становить 7763,17 гривен (6273,45 + 7810,88 + 9205,19 = 23289,52 грн., 23289,52/3 роки = 7763,17 гривен).

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розроблений Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-IV) закріплено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно частини другої статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 цього Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Згідно з частиною третьою статті 45 цього Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено судом, у момент припинення пенсії позивача по інвалідності та початок пенсії за віком, відбудеться саме переведення з одного виду пенсії на інший, адже позивачу вже була призначена пенсія по інвалідності у 2020 році, яка є одним із видів пенсійних виплат у солідарній системі пенсійного забезпечення в Україні. Вказана обставина свідчить про безумовність переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Переведення з одного виду пенсії на інший є дією Пенсійного органу щодо застрахованої особи, яка перебуває на його обліку та звернулась із відповідною заявою. Процедура переведення здійснюється на підставі наявних у пенсійній справі документів та інших документів, які стосуються та можуть вплинути на змінену пенсію.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи та не заперечується відповідачем, після призначення пенсії по інвалідності позивач не продовжував працювати та не сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, про що свідчить трудова книжка позивача та індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).

Суд встановив, що на момент розгляду заяви позивача про переведення з пенсії по інвалідності, на пенсію за віком, було застосовано показник середньої заробітної плати у розмірі 7763,17 грн., який був перерахований відповідно до протоколу призначення пенсії 22.10.2020, а тому саме такий показник має бути застосовано при розрахунку пенсії за віком позивача при переведенні з одного виду пенсії на інший.

Оскільки, пенсія позивачу призначалася не вперше, підстави для застосування положень, які регулюють первинне призначення пенсій, в тому числі застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки, відсутні.

Відтак, доводи позивача про зобов`язання відповідача переглянути заяву позивача від 15.02.2021 та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2018-2020 роки), з моменту подання заяви про перехід з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком), тобто з 15.02.2021 є безпідставними.

Щодо вимог позивача визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в призначенні пенсії за Списком №2 та скасувати рішення № 232 від 16.01.2021, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідача-2 відмовив в переведенні позивача на інший вид пенсії, з посиланням на те, що внаслідок переведення позивача пенсія зменшиться, суд вважає таку відмову необґрунтованою з огляду на наступне.

В оскаржуваному рішенні відповідачем наведено розрахунок розміру пенсії в разі переведення, згідного якого загальний розмір пенсії за віком становить 5726,21 грн., та зазначено, що на даний час розмір пенсійної виплати згідно Закону № 1058-IV складає 6284,93 грн., а тому переведення на пенсію за віком за нормами Закону № 1058-IV є недоцільним.

Будь-яких інших підстав для відмови в переведенні позивача з одного виду пенсії на інший відповідачем-2 в рішенні не зазначено.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву наголошує, що відповідно до частини другої статті 73 Закону № 1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Вищезазначена норма права регулює правовідносини щодо розпорядження коштами Пенсійного фонду, а не переведення з одного її виду на інший, які є різними за правовим змістом поняттями та не може бути підставою для відмови в переведенні на інший вид пенсії.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідачем-2 прийнято з порушенням вимог, встановлених статтею 2 КАС України, та положень статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду щодо переходу з одного виду пенсії на інший.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку, суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.04.2018 по справі № 348/2160/15-а.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з частиною третьою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.01.2021 №232 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на інший вид пенсії (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2021 про перехід з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: вул. Зелінського, буд. 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.01.2021 №232 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на інший вид пенсії (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2021 про перехід з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25.08.2021.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна