Справа № 300/3930/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року Справа № 300/3930/20 пров. № А/857/11506/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання - Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Транс Компані», про визнання протиправними та скасування рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року (суддя Кафарський В.В., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - ОДА) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 1 розпорядження відповідача «Про недопущення до участі в конкурсах на перевезення пасажирів» від 30.11.2020 №628 (далі - Розпорядження №628) в частині недопущення позивача до участі у конкурсі на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), що відбувся 03.12.2020 і про що викладено у додатку до Розпорядження №628 від 30.11.2020 №6;

визнати протиправним та скасувати пункт 2 розпорядження ОДА «Про результати засідання обласного конкурсного комітету» від 14.12.2020 №663 (далі - Розпорядження №663).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі із посиланням на окремі обставини справи вказує, що є необґрунтованими твердження відповідача про те, що позивачем подано недостовірні відомості про номер та дату рішення органу ліцензування про надання ліцензії на здійснення пасажирських перевезень, так як у заяві ОСОБА_1 вказував на наявність ліцензії на здійснення пасажирських перевезень, яка видана йому ще у 2017 році та не припинила свою дію на час прийняття рішення про видачу ліцензії із розширенням виду господарської діяльності щодо надання дозволу на міжнародні перевезення автобусами.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Транс Компані» (далі - ТОВ) відзиву на апеляційну скаргу не подало. В судове засідання не надіслало свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.

Разом з тим, від представника ТОВ надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на погане самопочуття їх представника.

Розглянувши вказане клопотання суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки жодних документів на підтвердження вказаних у клопотанні обставин суду не надано, крім того у ТОВ було достатньо часу, з огляду на те, що розгляд справи уже відклався подати відповідні письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача.

ОСОБА_1 просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку що на момент подачі заяви від 11.11.2020 на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, позивач знав про прийнятий Укртрансбезпекою наказ про надання ОСОБА_1 нової ліцензії на здійснення господарської діяльності у сфері перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами, а тому відповідач правомірно прийняв Розпорядження №628, що відповідно також має собою наслідком правомірність Розпорядження №663.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 23.03.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП), основним видом його діяльності є КВЕД 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с.101).

Згідно витягу рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) від 15.05.2017 за №473, позивачу видано ліцензію на здійснення господарської діяльності у сфері перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним, залізничним, морським та річковим транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами (далі - Ліцензія №473; а.с.33).

Згідно витягу рішення Укртрансбезпеки від 29.10.2020 за №417, позивачу видано ліцензію на здійснення господарської діяльності у сфері перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами (далі - Ліцензія №417; а.с.98).

Відповідно до відомостей офіційного веб-сайту ОДА, розпорядженням голови «Про заходи щодо проведення конкурсів» від 23.10.2020 за №552 затверджено перелік об`єктів конкурсу з перевезення пасажирів на приміських і міжміських автобусних маршрутах, які не виходять за межі області та оголошено конкурс на об`єкти згідно переліку, який відбувся 03.12.2020. Об`єктом конкурсу під №4 був автобусний маршрут «Івано-Франківськ - Галич».

11.11.2020 позивач подав заяву на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, в якій у графі «номер та дата прийняття рішення щодо видачі ліцензії на здійснення перевезень» вказав від 15.05.2017 №473 (а.с.63).

За результатами опрацювання поданих перевізниками-претендентами документів для участі у конкурсах, а також отриманої інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в області (лист від 25.11.2020 за №31/9/1830 та Укртрансбезпеки (лист від 25.11.2020 за №9277/2/15-20) відповідачем прийнято Розпорядження №628 відповідно до якого не допущено до конкурсів 7 претендентів, серед яких і ФОП (пункт 6 Додатку) (а.с. 13-17, 28-32).

Підставою недопущення позивача у пункті 6 Додатку до Розпорядження №628 визначено: «в заяві на участь у конкурсі вказаний номер та дата прийняття рішення про видачу ліцензії на здійснення перевезень, яка не підтверджена Укртрансбезпекою» (а.с.17).

За наслідками проведеного засідання обласного конкурсного комітету, пунктом 2 Розпорядженням за №663 визнано переможцями конкурсів суб`єктів господарювання згідно з додатком 2. Так, в Додатку 2 до Розпорядженням №663 за результатом розгляду об`єкта конкурсу №11 - маршрут «Івано-Франківськ - Галич» визнано переможцем ТОВ (а.с.21).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Приписами статті 7 вказаного Закону визначено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, серед іншого, на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2344-III визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів).

Згідно частин 1-2 статті 44 Закону №2344-III організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. До обов`язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів належать: визначена органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування обґрунтована структура парку автобусів, що працюватимуть на маршруті загального користування, за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками; державні соціальні нормативи у сфері транспортного обслуговування населення.

Частиною дев`ятою статті 44 Закону №2344-III визначено, що для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, відповідальних за безпеку дорожнього руху, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 03.12.2008 за №1081 затверджено «Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» (далі - Порядок №1081; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Цей Порядок №1081 визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади, а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Відповідно до пункту 10 Порядку №1081, організатор перевезень затверджує умови конкурсу, в тому числі обов`язкові, відповідно до статті 44 Закону №2344-III..

Пунктом 28 Порядку №1081 передбачено, що організатор або робочий орган публікує в друкованих засобах масової інформації не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку конкурсу оголошення про конкурс (крім друкованих оголошення може бути розміщено також в інших засобах масової інформації), яке повинне містити таку інформацію: 1) найменування організатора та робочого органу; 2) порядковий номер та основні характеристики кожного об`єкта конкурсу: на міжміському маршруті - номер рейсу, початковий та кінцевий пункти маршруту, протяжність, час відправлення з кінцевих пунктів та прибуття до них, особливості періодичності виконання перевезень, рекомендовану кількість зірочок за параметрами комфортності; на міському та приміському маршруті - номер маршруту, найменування кінцевих зупинок, кількість оборотних рейсів або кількість автобусів для забезпечення перевезень, режим руху та інтервал, особливості періодичності виконання перевезень (сезонний, у певні дні тижня тощо); 3) умови конкурсу; 4) порядок одержання необхідної інформації про об`єкт конкурсу; 5) кінцевий строк прийняття документів для участі в конкурсі; 6) найменування організації, режим її роботи та адреса, за якою подаються документи для участі в конкурсі; 7) місце та дата одержання бланків документів для участі в конкурсі; 8) місце, дата та час початку проведення засідання конкурсного комітету; 9) розмір плати за участь у конкурсі; 10) телефон для довідок (електронна адреса або адреса веб-сайту) з питань проведення конкурсу.

Для участі у конкурсі перевізник-претендент подає окремо щодо кожного об`єкта конкурсу документи, визначені статтею 46 Закону №2344-III, за формою згідно з додатками 1-4 (пункт 29 Порядку).

Так, відповідно до частини першої статті 46 Закону №2344-III для участі в конкурсі на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування автомобільний перевізник подає конкурсному комітету такі документи:

- заяву претендента встановленого зразка із зазначенням автобусного маршруту загального користування, на якому має намір працювати претендент;

- відомості за підписом суб`єкта господарювання про автобуси, які будуть використовуватися на автобусному маршруті з зазначенням підстав для їх використання перевізником;

- відомості про додаткові умови обслуговування маршруту;

- документ, що підтверджує внесення плати за участь у конкурсі.

Документи та зазначена в них інформація, що подані автомобільними перевізниками-претендентами для участі у конкурсі, повинні бути достовірними станом на дату подання таких документів на конкурс і на дату проведення самого конкурсу (пункт 67 Порядку №1081).

Згідно пункту 37 Порядку №1081 достовірність інформації, викладеної у заяві та документах, визначених пунктом 29 цього Порядку, перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні до дати проведення конкурсу.

Частиною другою статті 45 Закону №2344-III передбачено, що до участі в конкурсі не допускаються автомобільні перевізники, які:

- визнані банкрутами або щодо яких порушено справу про банкрутство чи ліквідацію як суб`єкта господарювання;

- подали до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію;

- не відповідають вимогам статті 34 цього Закону;

- передбачають використовувати на маршрутах автобуси, переобладнані з вантажних транспортних засобів.

Згідно пункту 12 Порядку №1081 організатор перевезень приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі перевізника-претендента, який:

1) подав до участі в конкурсі неналежним чином оформлені документи чи не в повному обсязі, а також такі, що містять недостовірну інформацію;

2) визнаний банкрутом або щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство (за винятком того, стосовно якого проводиться процедура санації), або який перебуває у стадії ліквідації;

3) не відповідає вимогам статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

4) не має достатньої кількості транспортних засобів для виконання перевезень, затвердженої обов`язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів). Достатня кількість транспортних засобів визначається як кількість автобусів, необхідних для виконання перевезень, та кількість резервних транспортних засобів, яка становить 10 відсотків необхідної кількості автобусів для виконання перевезень;

5) має несплачені штрафні санкції, накладені Укртрансбезпекою, або водії якого мають несплачені штрафи, накладені відповідно до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неоскаржені у судовому порядку (що були накладені не пізніше ніж за 20 днів до дати проведення конкурсу);

6) подав конкурсну пропозицію, що не відповідає обов`язковим та додатковим умовам конкурсу, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

7) подав до участі в конкурсі більшу кількість автобусів, ніж це передбачено умовами конкурсу.

Так, вищенаведеними положеннями визначено, що достовірність інформації, викладеної у заяві та документах, перевіряється організатором та/або робочим органом, а рішення про недопущення до участі в конкурсі перевізника-претендента приймає організатор конкурсу за наявності підстав, передбачених пунктом 12 Порядку №1081.

Як встановлено вище позивач-апелянт 11.11.2020 подав заяву на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, в якій у графі «номер та дата прийняття рішення щодо видачі ліцензії на здійснення перевезень» вказав від 15.05.2017 №473 від 15.05.2017.

Відповідно до підпунктів 4-5, 7 пункту 5 «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 за №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом (підпункт 4); здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом (підпункт 5); здійснює контроль за додержанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах (підпункт 7).

З метою перевірки достовірності наданої позивачем інформації, відповідач звернувся до уповноваженого органу ліцензування - Укртрансбезпеки для надання інформації.

Укртрансбека листом від 25.11.2020 за №9277/2/15-20 надала інформацію, актуальну станом на 24.11.2020. Згідно відповіді Укртрансбеки, позивач має Ліцензію, видану згідно з наказом від 29.10.2020 за №417. При цьому, позивач у заяві від 11.11.2020 вказав про наявність Ліцензії №473 згідно рішення від 15.05.2017.

Вказані обставини і слугували підставою для визнання їх такими що містять недостовірні відомості.

Як видно із матеріалів справи позивачу згідно Ліцензії №473 надано право на здійснення такого виду діяльності, як внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Відповідно до частини дванадцятої статті 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон №222-VIII; в редакціях, чинних станом на травень 2017 року та на час виникнення спірних відносин) ліцензія видається на необмежений строк.

В свою чергу, Ліцензією №417, окрім вже наданого Ліцензією №473 надано право ФОП здійснювати міжнародні перевезення пасажирів автобусами.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 15 Закону №222-VIII у разі наміру ліцензіата розширити провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, який провадиться ним частково, додатковою частиною він подає до органу ліцензування заяву про розширення провадження такого виду господарської діяльності, в якій зазначає вид господарської діяльності, до якого він має намір розширити свою діяльність (повністю або частково, доповнений додатковою частиною), відповідно до переліку видів господарської діяльності, визначених статтею 7 цього Закону, разом з документами згідно з відповідними ліцензійними умовами. Заява про розширення провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, вважається заявою про отримання ліцензії в частині, на яку ліцензіат має намір розширити свою діяльність, та розглядається органом ліцензування за аналогією з порядком розгляду заяви про отримання ліцензії. Плата за надання ліцензії в частині, на яку ліцензіат має намір розширити свою діяльність, справляється як за отримання нової ліцензії відповідно до частини першої статті 14 цього Закону, якщо інше не передбачено законом. Дані про рішення органу ліцензування щодо розширення або звуження ліцензіатом провадження виду господарської діяльності вносяться до ліцензійного реєстру та оприлюднюються на офіційному веб-сайті органу ліцензування протягом строку та в порядку, встановлених для видачі ліцензії.

З огляду на викладені норми, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки процедурно розширення ліцензії відповідає отриманню нової, в тому числі і в частині оплати офіційного платежу державі, то позивачем була отримана нова Ліцензія №417.

Проте, суд апеляційної інстанції з огляду на викладені норми, вважає за необхідне зауважити те, що на час оголошення конкурсу, подання заяви та відповідних документів на конкурс, а також видачі Ліцензії №417 у позивача була наявна дійсна Ліцензія №473, яка надавала останньому право на здійснення такого виду діяльності, як внутрішні перевезення пасажирів автобусами, що посеред іншого було основною умовою допуску до участі у конкурсі. Крім того, Законом №222-VIII не передбачено положення про те, що у зв`язку із виданням ліцензії за заявою про розширення провадження виду господарської діяльності втрачається чинність чи зупиняється дія ліцензії на будь-який інший вид господарської діяльності суб`єкта господарювання, що існував до подання заяви про розширення виду господарської діяльності та прийняття рішення про видання ліцензії на розширений вид господарської діяльності.

Нормами статті 16 Закону №222-VIII передбачено випадки зупинення та анулювання ліцензії.

Так, частиною другою цієї статті Закону №222-VIII визначено, що підставою для прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії повністю або частково є:

заява ліцензіата про зупинення власної ліцензії повністю або частково. Не є підставою для зупинення дії ліцензії заява ліцензіата про зупинення власної ліцензії повністю або частково, поданої після видання органом ліцензування розпорядчого документа про проведення перевірки додержання цим ліцензіатом ліцензійних умов і до закінчення строку: перевірки та усунення порушень ліцензійних умов (у разі їх наявності); протягом 30 робочих днів після закінчення спливу строку виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов (крім випадку видання протягом цього строку органом ліцензування розпорядчого документа про проведення позапланової перевірки виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов);

2) акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов провадження виду господарської діяльності (частини виду господарської діяльності);

3) несплата за видачу ліцензії.

Підставою для прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії повністю або частково є:

1) заява ліцензіата про анулювання власної ліцензії повністю або частково. Не є підставою для анулювання ліцензії повністю або частково заява ліцензіата про анулювання власної ліцензії повністю або частково, поданої після видання органом ліцензування розпорядчого документа про проведення перевірки додержання цим ліцензіатом ліцензійних умов і до закінчення строку: перевірки та усунення порушень ліцензійних умов (у разі їх наявності); протягом 30 робочих днів після закінчення спливу строку виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов (крім випадку видання протягом цього строку органом ліцензування розпорядчого документа про проведення позапланової перевірки виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов);

2) акт про неусунення ліцензіатом протягом строку повного або часткового зупинення дії ліцензії підстав, що стали причиною для її повного або часткового зупинення;

3) наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи (державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця), крім випадку та строку, передбачених частинами четвертою, п`ятою і сьомою статті 15 цього Закону;

4) подання копії свідоцтва про смерть фізичної особи - підприємця (у разі відсутності правонаступника);

5) наявність судового рішення про визнання фізичної особи - підприємця безвісно відсутньою у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою (у разі відсутності правонаступника);

6) акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов. Повторним порушенням ліцензіатом ліцензійних умов вважається вчинення таким ліцензіатом протягом року з дня видання органом ліцензування розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов нового порушення однієї або більше вимог ліцензійних умов, щодо яких видавалося таке розпорядження;

7) акт про виявлення недостовірності даних у документах, поданих суб`єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії.

У разі якщо недостовірними даними в документах, поданих суб`єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії, є інформація про відсутність контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про оборону України», складається акт, передбачений пунктом 9 цієї частини;

8) акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування для здійснення перевірки додержання ліцензіатом відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законних підстав (відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки);

9) акт про документальне підтвердження встановлення контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про оборону України»;

10) акт про ненадання органу ліцензування ліцензіатом документів, інформації про предмет перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування під час перевірки (частина дванадцята статті 16 Закону №222-VIII).

Таким чином, як видно із наведених вище норм Закону №222-VIII обставини про те, що особі видано ліцензію за її заявою про розширення виду господарської діяльності, в якій окрім розширеного виду зазначено і вид господарської діяльності на який скаржник уже має Ліцензію №473 не є підставами для зупинення чи анулювання такої Ліцензії у зв`язку з виданням Ліцензії №417.

Тобто фактично позивачу видано нову Ліцензію №417 на здійснення міжнародних перевезень пасажирів автобусами, проте така ліцензія не є новою ліцензією на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, оскільки на цей вид діяльності позивач отримав Ліцензію №473 15.05.2017, яка відповідно до норм Закону №222-VIII видається на необмежений строк.

Отже, висновки ОДА, які стали підставою для недопущення ФОП до участі у конкурсі на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), що відбувся 03.12.2020 з підстав того, що в заяві на участь у конкурсі вказано недостовірну інформацію, а саме: вказаний номер та дата прийняття ліцензії від 15.05.2017 №473, а листом Укртрансбезпеки від 25.11.2020 №9151/0/1-20/01-033 підтверджено наявність у позивача рішення про надання ліцензії на перевезення від 29.10.2020 №417 є помилковими, оскільки до видання Ліцензії №417 у позивача-апелянта була дійсна Ліцензія №473, яка надавала йому право на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами. Ліцензією №417 не було повторно надано позивачу право на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, яке і так існувало у нього на підставі Ліцензії №473, а лише зазначено, що крім нового (розширеного) виду діяльності, що надана Ліцензією №417 на здійснення міжнародних перевезень пасажирів автобусами, позивач ще має право на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Враховуючи наведені вище обставини суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції та доводи відповідача про правомірність прийняття оскарженого Розпорядження №628 в частині недопущення підприємця ОСОБА_1 до участі у конкурсі, що відбувся 03.12.2020 і про що викладено у Додатку до Розпорядження №628.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним і скасування пункту 2 Розпорядження №663 про визнання переможцями конкурсів суб`єктів господарювання, зазначеному в Додатку №2 до розпорядження в частині щодо визнання переможцем ТОВ, що під №4 Додатку №2 до Розпорядження №663, то суд апеляційної інстанції враховуючи попередньо викладені висновки про протиправність та безпідставність прийняття Розпорядження №628, яке в подальшому мало наслідком і прийняття Розпорядження №663 дійшов висновку про протиправність та передчасність такого Розпорядження №663 у відповідній його частині.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище та зважаючи на наведені правові норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову скаржника шляхом визнання протиправними та скасування пункту 1 Розпорядження ОДА №628 в частині пункту 6 Додатку до Розпорядження №628, а також визнання протиправним та скасування пункту 2 Розпорядження ОДА №663 в частині пункту 4 Додатку №2 до Розпорядження №663.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що позивачем за подання до суду позову сплачено 4204 грн, що підтверджується квитанціями від 23.12.2020 на суму 2102 та від 24.12.2020 №0.0..1, за подання апеляційної скарги сплачено 6306 грн відповідно до квитанції від 29.06.2021 №0.0..1.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до ухвали-судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху скаржнику за подання апеляційної скарги визначено сплатити судовий збір у розмірі 3153 грн.

Згідно частини другої статті 132 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Оскільки позивачем апелянтом до суду апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж той, що визначений ухвалою-судді про залишення апеляційної скарги без руху від 18 червня 2021 року, то скаржник має право на повернення переплаченої суми 3153 грн у разі звернення до суду з клопотанням про таке повернення.

Враховуючи наведене, розмір судового збору що підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача становить 7357 грн.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 30 листопада 2020 року №638 в частині пункту 6 Додатку до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 30 листопада 2020 року №638.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14 грудня 2020 року №663 в частині пункту 4 Додатку № 2 до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14 грудня 2020 року №663.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної державної адміністрації () в користь приватного підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у сумі 7357 (сім тисяч триста п`ятдесят сім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.