Справа № 380/8457/21
Суддя: Рудаков Д. І.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №380/8457/21
Провадження №2-а/463/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Рудаков Д. І.

за участю секретаря

судового засідання Ліпчанської М.В.

представника позивача Курілець А.І.

відповідача ОСОБА_1

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,розглянувши в залі суду адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) до начальника Львівського прикордонного загону полковника Анатолія Федорчука про скасування рішення про примусове повернення з України, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення затверджене начальником Львівського прикордонного загону від 11.05.2021 року про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати її покинути територію України до 11 червня 2021 року.

Вважає, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм Законодавства України, без повного з`ясування усіх фактичних обставин справи,оскільки при винесенні такого не досліджено і не надано належної оцінки наявним доказам та обставинам справи, зокрема не враховано те, що позивач навчається на І курсі ІІ міжнародного факультету Запорізького державного медичного університету, заборгованість по оплаті у позивача відсутня, пропусків занять без поважних причин не мав, законодавства України, правил перебування іноземців та правил внутрішнього розпорядку не порушував, позивачу видано посвідку тимчасового проживання в Україні, яка дійсна до 01.02.202027 року, вважає,що вказані документи свідчать про те,що позивач перебуває на території України на законних підставах і оскаржуване рішення позбавляє його фундаментальних прав, передбачених Конституцією України. Просить позов задоволити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року матеріали даної справи передано на розгляд до Личаківського районного суду м.Львова за підсутністю.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача Курілець А.І. позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову,просив позов задоволити.

Представник відповідача Арендач М.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вважає оскаржуване рішення законним так як позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Останього було притягнуто Яворівським районним судом за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204 - 1 КУпАП, зокрема встановлено,що позивач 08 травня 2021 року, діючи в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України. На напрямку 549 прикордонного знаку на околиці населеного Краковець, територія Яворівської об`єднаної територіальної громади, Яворівського району, Львівської області на відстані 400 метрів до лінії державного кордону, внаслідок чого 08 травня 2021 року о 15 год.40 хв. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Краківець». Тому в задоовленні позову просить відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що рішенням затвердженим начальником Львівського прикордонного загону від 11.05.2021 року, вирішено: примусово повернути за межі громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати її покинути територію України до 11 червня 2021 року (а.с.5).

Згідно даного рішення позивача було притягнутодо адміністративної відповідальності Яворівським районним судом за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204 - 1 КУпАП, зокрема встановлено,що позивач 08 травня 2021 року,діючи в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України. На напрямку 549 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Краковець, територія Яворівської об`єднаної територіальної громади, Яворівського району, Львівської області на відстані 400 метрів до лінії державного кордону, внаслідок чого 08 травня 2021 року о 15 год.40 хв. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Краківець».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Так, частиною 3 статті 3 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

У частині другій статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України гарантовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст. 33 Конституції України, якою встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України. З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Частиною першою статті 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відповідно до частин 2 та 3 статті 25 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частинами 3, 4 вказаної статті визначено, що один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.

Також статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Як вбачається з оскаржуваного відповідач в такому встановив факт здійснення позивачем спроби незаконного перетину кордону, внаслідок чого останній був затриманий прикордонним нарядом, та те, що оскільки позивач порушила вимоги Закону України «Про державний кордон України», судом було визнано її винною у вчиненні адміністративного порушення. Зазначив, що таким чином позивач своїми діями порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, і на виконання вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає примусовому поверненню до країни походження.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства деталізовано підстави для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, визначені ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та вказано, що однією з таких зокрема є затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, відтак самого факту спроби позивачем незаконного перетинання державного кордону та затримання його прикордонним нарядом достатньо для наявності підстав прийняття рішення про його примусове повернення.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що рішення затверджене начальником Львівського прикордонного загону від 11.05.2021 року про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України до 11 червня 2021 року відповідно до вимог чинного законодавства, відтак таке слід залишити без змін, а позов без задоволення.

Суд ухвалюючи рішення у справі також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 19, 26 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 4, 26, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п. 4, 5 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, ст.ст. 2, 6, 77, 246, 250, 288, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) до начальника Львівського прикордонного загону полковника Анатолія Федорчука про скасування рішення про примусове повернення з України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: громадянин Республіки Індія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: начальник Львівського прикордонного загону полковник Анатолій Федорчук,м. Львів, вул. Личаківська, 74, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14321653.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2021 року.

Суддя: Рудаков Д. І.