Справа № 320/7111/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року справа №320/7111/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» (далі - позивач) з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати митну вартість, заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» за ЕМД №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020;

- зобов`язати Дніпровську митницю Держмитслужби повернути на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» кошти в розмірі 12 979,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за другорядним методом - за резервним методом визначення митної вартості товарів. Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), а також джерело інформації, на підставі якого у відповідності до статті 64 МК України декларантом було визначено митну вартість імпортованого товару за резервним методом, а саме: митну декларацію ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020.

Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Відповідачем, на переконання позивача, неправомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020, незважаючи на подані позивачем необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною, заявленою декларантом.

Позивач не погодився із рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов`язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Позивач також просить суд зобов`язати відповідача повернути йому на рахунок кошти, сплачені позивачем у якості фінансової гарантії у зв`язку з його незгодою з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 відкрито провадження у справі №320/7111/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази по справі від позивача та відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, ним встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідач також зазначив про передчасність позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути йому на рахунок кошти, сплачені позивачем у якості фінансової гарантії у зв`язку з його незгодою з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві.

Відповідач надав заперечення проти відповіді на відзив, у яких підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, ідентифікаційний код 39800840) зареєстроване в якості юридичної особи 25.05.2015, номер запису 1 224 102 0000 072948 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що 18.04.2018 між Optifruit Limited Liability Company, компанією, зареєстрованою в Грузії, (далі - продавець), та ТОВ «Брокінтерком» був укладений контракт №B-18/04-2018 (далі - контракт), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.3, 2.4, 4.2, 4.3, 5.1, 5.2 10.1 та 10.2 якого в порядку та на умовах, передбачених контрактом, продавець зобов`язується за окремими замовленнями позивача постачати та передавати у власність, а позивач зобов`язується приймати та оплачувати поставлений товар, а саме фрукти та овочі.

Умови контракту викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Incoterms у редакції 2010 року, які застосовуються з урахуванням особливостей контракту.

Найменування, кількість та ціна товарів, що постачаються, повинна бути узгоджена сторонами та зазначається в інвойсах на кожну поставку.

Ціна товару включає в себе вартість продукту, тари, термоусаджувального пакування, маркування, навантаження, витрати щодо митного оформлення вантажу в країні експортера, а також доставку та страхування в залежності від умов, зазначених в інвойсі.

Загальна вартість контракту визначається як максимальна загальна вартість всіх окремих поставок товару, зазначених в інвойсах, які можуть постачатися за контрактом протягом строку дії контракту.

Оплата за товар може здійснюватися шляхом передоплати, з відстроченням платежу або після отримання товару позивачем/вантажоотримувачем. При цьому конкретні строки оплати обумовлюються сторонами для кожної окремої поставки, що відображається в інвойсі.

Для поставки окремої партії товару сторони можуть узгодити інший порядок та строк проведення розрахунків, відмінний від передбаченого контрактом, що відображається в інвойсі.

Вартість пакування включена в ціну товару.

На кожну партію товару продавець зобов`язаний надати позивачу наступні супровідні документи: сертифікат походження; фітосанітарний сертифікат; сертифікат здоров`я; пакувальний лист; інвойс; CMR/коносамент; експортну декларацію.

Конкретні умови поставки для кожної окремої партії товару за контрактом узгоджуються сторонами та фіксуються в інвойсі.

Умови поставки визначаються сторонами у відповідності до Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Incoterms у редакції 2010 року.

Контракт вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018.

Строк дії контракту щороку автоматично продовжується на наступні 12 місяців у випадку якщо за 1 (один) місяць до його закінчення жодна сторона не виявила бажання його розірвати.

04.02.2020 продавець виставив позивачу до сплати інвойс №2707 на загальну суму 19 420,50 доларів США. Відповідно до інвойса №2707 від 04.02.2020, який містить посилання на контракт, умови оплати товару - 100% передоплата, а сам товар постачається продавцем у трьох контейнерах №№TRIU8130343, CRSU6024238 та CGMU4949111 на умовах EXW Чинандега, Республіка Нікарагуа.

04.02.2020 продавець та позивач уклали специфікацію №1 до інвойса №2707 від 04.02.2020 щодо постачання продавцем позивачу товару в контейнері №CGMU4949111 загальною вартістю 6 473,50 долари США на умовах поставки EXW Чинандега, Республіка Нікарагуа.

14.02.2020 позивачем до Дніпровської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за інвойсом №2707 від 04.02.2020 у контейнері №CGMU4949111 (далі - товар), а саме: товар №1 - банани свіжі, зелені, вага нетто 23 232 кг (1 210 картонних коробок), врожаю 2020 року, код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД) , загальною вартістю 6 473,50 долари США.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 загальна вартість товару складає 6 473,50 долари США, а його поставка відбувалася на умовах EXW Чинандега, Республіка Нікарагуа.

Загальна митна вартість товару визначена позивачем за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості товарів, про що свідчить графа 43 митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020.

Загальна митна вартість товару визначена позивачем у розмірі 11 616,00 доларів США (284 353,87 грн. / 24,4795) станом на день подання митної декларації 14.02.2020 або в розмірі 0,50 доларів США за 1 кг (284 353,87 грн. / 24,4795 / 23 232 кг).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу була подана декларація митної вартості №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020, у графі 18 якої позивач зазначив джерело інформації, що використовувалось ним для визначення митної вартості, а саме митна декларація ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020. Позивачем також були подані, зокрема:

- (0380) рахунок-фактура (інвойс) №2707 від 04.02.2020;

- (0705) коносамент №NRU0101166 від 18.01.2020;

- (0730) автотранспортна накладна №025853 від 12.02.2020;

- (0861) сертифікат про походження товару №198009 від 24.01.2020;

- (3000) специфікація №1 від 04.02.2020 до інвойса №2707 від 04.02.2020;

- (3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг - рахунок №UFIM0101874 від 05.02.2020, виставлений компанією CMA CGM S.A.;

- (4100) контракт;

- (4301) договір про перевезення - договір №27-03-17-М від 27.03.2017, укладений між компанією CMA CGM S.A. та позивачем;

- (9000) лист-зобов`язання позивача №1302-1 від 13.02.2020.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому, посилаючись на положення частин другої та третьої статті 53 МК України, витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення.

15.02.2020 позивач на вказаний запит надав відповідачу лист №1502/3, в якому повідомив відповідачу про відсутність можливості надати додаткові документи.

15.02.2020 Дніпровською митницею Держмитслужби в особі її структурного підрозділу відділу контролю митної вартості 110000011 було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2, згідно з яким відповідач, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів (метод 2а), заявлену позивачем митну вартість товару №1 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 скоригував з 11 616,00 доларів США до рівня 13 913,64 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що ним на виконання вимог статті 54 МК України під час проведення митного контролю й митного оформлення здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Митний орган зазначив, що відповідно до пункту 1.3 контракту поставка товару здійснюється партіями, що формуються на підставі заявок, які до митного контролю не надано.

Пунктом 2.3 контракту умови оплати зазначаються в інвойсах. Згідно з наданого інвойса №2707 від 04.02.2020 визначено умови оплати 100% передплата. Платіжні документи до митного контролю не надано.

Згідно з пунктом 3.2 контракту сторони домовились, що невідповідність класу товару, заявленому сторонами в замовленні, не може перевищувати 3%. Документи щодо підтвердження якості товару до митного контролю не надано.

Відповідач вказав, що згідно з пунктом 4.3 контракту передбачено надання документів за переліком, зокрема фітосанітарного сертифіката, сертифіката здоров`я, експортної декларації, які до митного оформлення не надані.

Згідно з графою 44 митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 містяться відомості щодо договору на послуги з перевезення №27-03-17-М від 27.03.2017, однак до митного контролю зазначений документ не надано.

Згідно з коносаментом №NRU0101166 від 18.01.2020 зазначено порт розвантаження Чинандега (Республіка Нікарагуа) та порт завантаження Moin, L (Республіка Коста-Рика). Ураховуючи зазначене, наявні обґрунтовані підстави вважати, що до вартості товару додано складові митної вартості не в повному обсязі.

При цьому згідно з зазначеним коносаментом зазначено транспортний засіб Skiatos I, однак згідно з графою 21 митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 зазначено транспортний засіб CMA CGM Fort St. Pierre, що свідчить про наявність перевантажень та можливе неврахування всіх складових, які додаються до ціни товару (стаття 58 МК України).

Митниця також зазначила, що згідно з наданим сертифікатом про походження товару №198009 від 24.01.2020 наявне посилання на інвойс №FVE-013073, який до митного контролю не надано.

15.02.2020 декларантом надано лист декларанта (позивача) №1502/3 від 15.02.2020 та лист уповноваженої особи ТОВ «Максима 2015» №4/3048 від 15.02.2020 про неможливість надання додаткових документів у підтвердження митної вартості у десятинний строк.

Відповідно до графи 43 митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 декларантом самостійно задекларовано митну вартість товару за резервним методом у відповідності до наданої декларації митної вартості до митної декларації джерелом інформації є митна декларація ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020.

Відповідач зазначив, що митне оформлення товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020 здійснено з документальними невідповідностями, які містяться за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020. Таким чином, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано за відсутності повних відомостей про митну вартість товарів та її складових.

Ураховуючи виявлені в ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, про що зазначено в ході проведення консультацій шляхом направлення електронних повідомлень митниці, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)), а також за вартістю, задекларованою декларантом згідно з відомостями, не може бути застосованим відповідно до частини шостої статті54 та частини другої статті 58 МК України. У митного органу наявна інформація щодо продажу на експорт в Україну ідентичного товару за ціною угоди на умовах поставки DAT порт Південний з урахуванням усіх складових на рівні 0,5989 доларів США за 1 кг за митною декларацією №UA500130/2020/203040 від 29.01.2020. За результатами здійсненого контролю співставлення в митниці наявна інформація щодо митних оформлень подібних товарів, виготовлених заявленим виробником, у розумінні положень статті 59 МК України за непрямим контрактом, згідно з митною декларацією №UA500130/2020/203040 від 29.01.2020. Ураховуючи вищезазначене, до оцінюваної партії товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості 2а згідно зі статтею 59 МК України.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Дніпровською митницею Держмитслужби в особі головного державного інспектора Будкова Бориса Васильовича видана позивачу картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002479 від 15.02.2020 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 12 979,74 грн.

24.02.2020 позивач скористався своїм правом, передбаченим положеннями статей 24-26 МК України, та оскаржив у досудовому порядку до Дніпровської митниці Держмитслужби оскаржувані ним до суду рішення про коригування митної вартості №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020.

06.03.2020 Дніпровська митниця Держмитслужби за результатами розгляду скарги позивача від 24.02.2020 на оскаржувані ним до суду рішення про коригування митної вартості №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020 надала свій лист №7.5-08-03-1/15/13/2078, яким, зокрема, відмовила позивачу в задоволенні його скарги.

10.04.2020 позивач надав до Дніпровської митниці Держмитслужби повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості (у порядку частини восьмої статті 55 МК України) за вих. 1004/2 від 10.04.2020 разом із наступними документами: платіжним доручення в іноземній валюті або банківських металах №17686 від 15.01.2020, виданим позивачем; замовленням на поставку партії товару №FVE-013073 від 13.01.2020, укладеним між; експертним висновком Київської торгово-промислової палати №Ц-255/2 від 24.03.2020; додатковою угодою б/н від 01.07.2018 до контракту; фітосанітарним сертифікатом №00440048 від 13.01.2020.

16.04.2020 Дніпровська митниця Держмитслужби надала позивачу свого листа за вих. №7.5-08-03-1/15/13/3508 від 16.04.2020, яким, зокрема, відмовила позивачу в скасуванні оскаржуваних ним до суду рішення про коригування митної вартості №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та неповерненням відповідачем позивачу сплаченої ним фінансової гарантії у зв`язку з його незгодою з рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України №4495-VІ від 13.03.2012 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Судом після дослідження поданої позивачем до митного оформлення митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 та оскаржуваного рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020 встановлено, що позивачем був обраний шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів.

При цьому загальна митна вартість товару визначена позивачем в митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020 в розмірі 11 616,00 доларів США (284 353,87 грн. / 24,4795) станом на день подання митної декларації 14.02.2020 або в розмірі 0,50 доларів США за 1 кг (284 353,87 грн. / 24,4795 / 23 232 кг).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу була подана декларація митної вартості ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020, у графі 18 якої позивач зазначив джерело інформації, що використовувалось ним для визначення митної вартості, а саме митна декларація ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до частин другої та третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, в спірному випадку митний орган, відхиляючи можливість визнання митної вартості спірного товару, визначеної позивачем за шостим (резервним) методом, повинен довести суду можливість застосування будь-якого методу визначення митної вартості товарів із попередніх, що передують застосуванню шостого (резервного) методу.

Судом після дослідження наданих сторонами доказів встановлено, що відповідачем обґрунтовано відхилено можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому позивач не обирав перший (основний) метод визначення митної вартості товарів для визначення митної вартості спірного товару.

Суд дослідив правомірність застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає таке.

Відповідно до частин другої, п`ятої та шостої статті 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Судом встановлено, що відповідно до митної декларації №UА500130/2020/203040 від 29.01.2020, яка слугувала підставою для коригування митної вартості спірного товару позивача, товар постачався на умовах DAT Україна, які передбачають те, що в ціну товару включено його доставку до місця призначення (терміналу) на митній території України.

При цьому товаром, який імпортувався за митною декларацією №UА500130/2020/203040 від 29.01.2020, є банани свіжі, зелені, сорту «cavendish», врожаю 2019 року, торгової марки Yummybank, у той час як спірний товар є бананами свіжими, зеленими, врожаю 2020 року, торгової марки Bananabest, тобто спірний та референтний товари не є ідентичними товарами в розумінні частини другої статті 59 МК України, так як вони є товарами різних років врожаю, різних сортів та торговельної марки, що вказує на безпідставність застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Судом досліджено правильність застосування позивачем шостого (резервного) методу для визначення митної вартості спірного товару на підставі митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Судом встановлено, що відповідно до митної декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020 товар за кодом УКТ ЗЕД , що відповідає коду УКТ ЗЕД спірного товару, імпортувався на митну територію України на умовах поставки EXW Чинандега, Республіка Нікарагуа.

Судом також встановлено, що митна вартість товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020, визнана митним органом (Дніпровською митницею Держмитслужби), складає 0,50 доларів США за 1 кг (839 033,53 грн. / 24,8523 / 67 518 кг), що відповідає митній вартості спірного товару в розмірі 0,50 доларів США за 1 кг, зазначеній позивачем у митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача, зазначене в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що митне оформлення за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020 здійснено з документальними невідповідностями, які містяться в митній декларації ІМ40ДЕ №UA110110/2020/002420 від 14.02.2020, так як саме відповідачем було здійснено митне оформлення референтного товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA110110/2020/001833 від 05.02.2020 за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів.

Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації №UА500130/2020/203040 від 29.01.2020 є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості товарів відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за шостим (резервним) методом.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за шостим (резервним) методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що у випадку визнання протиправним та скасування у судового порядку рішення відповідача про коригування митної вартості товарів додаткового визнання митної вартості, заявленої позивачем, не вимагається, адже оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів скасовується з набранням законної сили рішенням суду.

Суд також зазначає, що відповідно до частин першої та третьої статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача, зазначеним у відзиві на позовну заяву, про передчасність позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути на рахунок позивача кошти в розмірі 12 979,74 грн., адже станом на день звернення позивачем до суду з даним адміністративним позовом позивач не звертався до відповідача з заявою про повернення надмірно сплачених ним митних платежів у зв`язку зі скасуванням оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

При цьому суд не може втручатися в дискрецію органів виконавчої влади та зобов`язувати митний орган повернути позивачу сплачену ним суму фінансової гарантії, так як митний орган може на підставі поданої позивачем заяви про повернення надмірно сплачених митних платежів підготувати висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подати його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, або відмовити в підготовці такого висновку.

При цьому виключно до компетенції органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, належить повернення надмірно сплачених митних платежів на підставі відповідних висновків митних органів.

Відтак, суд доходить висновку про передчасність заявленої позивачем вимоги до митного органу про зобов`язання Дніпровської митниці Держмитслужби повернути позивачу кошти в розмірі 12 979,74 грн., тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 6 306,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12 від 10.08.2020 на суму 2 197,00 грн. та платіжним дорученням №19 від 25.08.2020 на суму 4 109,00 грн..

Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 4 204,00 грн. (6 306,00 грн. х 2/3)

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000094/2 від 15.02.2020, прийняте Дніпровською митницею Держмитслужби в особі її структурного підрозділу відділу контролю митної вартості 110000011.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00016 від 15.02.2020.

4. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінтерком» (ідентифікаційний код 39800840, місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43350935, місцезнаходження: 49038, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22) судові витрати в розмірі 4 204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.