Справа № 160/11898/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняЗакопай А.Р.
представника позивача представника відповідача Амбразевич О.С. Федущака Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
28.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- судові витрати у справі покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправним порушенням законодавчо встановленої процедури проведення документальної перевірки. Щодо вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, позивач зазначає, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що прощений банком борг є додатковим благом та підлягає відповідному оподаткуванню, разом з тим, зазначена сума лише є курсовою різницю та згідно до змін в податкове законодавства не підлягає оподаткуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року ухвалено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав до суду відзив, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, та вказував на те, що грошові зобов`язання нараховано у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки сума прощеного боргу була відображена банком, як дохід нарахований на користь фізичної особи.
В судовому засіданні 14.07.2021 року представник позивача вимоги позову підтримала та просила його задовольнити повністю.
В судовому засіданні 14.07.2021 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.
В судове засідання 14.07.2020 року представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2 договору, кредит надається строком на 20 років зі строком остаточного повернення не пізніше 10 жовтня 2028 року.
Додатком №1 до договору про іпотечний кредит від 10.10.2008 року було встановлено графік погашення кредиту з 10.11.2008 року по 10.10.2028 року, відповідно якого на протязі строку дії договору підлягають сплаті кошти на повернення кредиту у розмірі 70 000 дол. США та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 117 183,34 дол. США, всього в сумі 187 183,34 дол. США.
На підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України та наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1578-11 від 09.12.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області Скляренко Ольгою Григорівною проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
Результати цієї перевірки оформлено актом від 13.01.2020 р. №873/04-36-33-05/ НОМЕР_1 .
Згідно з висновками акту перевірки, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені наступні порушення платником податків ОСОБА_1 :
1) п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік;
2) пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 та з урахуванням п.п. 165.1.55 п.165.1 ст.165, п.167.1 ст.167, п.п. 1.2, п.п. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування доходу, у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік на суму 295 632,80 грн. та військового збору на суму 24 636, 07 грн.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:
За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень жодного рішення позивачем не отримано.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб фіскальних органів під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податкового кодексу України (далі -ПК України).
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.
Зокрема, відповідно до п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
При цьому, пунктом 78.4.ст. 78 ПК визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
У відповідності до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06.02.2018 (справа №802/1241/17-а), від 21.02.2018 (справа №821/371/17) від 01.08.2018 (справа №821/1667/16), від 26.03.2020 (справа №813/823/16).
Так, судом встановлено, що 09.12.2019 року відповідачем винесено наказ №1578-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ».
Вказаний наказ №1578-п від 09.12.2019 року було направлено на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, яке не було вручене позивачу та повернуте на адресу відповідача.
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пункт 42.4 статті 42 ПК України, серед іншого, передбачає, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Так, відповідачем у відзиві вказано лише про направлення наказу та повідомлення рекомендованими листами в порядку визначеному ст.42 ПК України, при цьому з наданих відповідачем доказів вбачається лише дату надіслання на податкову адресу позивача наказу та повідомлення про проведення перевірки, однак відсутня інформація стосовно дати фактичного отримання платником податку вказаної документації або дати повернення поштового відправлення із зазначенням причин такого повернення.
В судовому засіданні було витребувано у відповідача та досліджено оригінал конверту з направленим наказом про призначення перевірки, з якого неможливо точно встановити дату повернення конверту до податкового органу. На конверті наявна дата 13.01.2020 року або 15.01.2020 року.
В даному випадку, судом встановлено, що податковим органом було розпочато проведення перевірки 10.01.2020 року до отримання будь-якої інформації щодо вручення позивачеві наказу про призначення перевірки, оскільки конверт було повернуто 13 (15).01.2020 року.
Таким чином, акт перевірки позивача з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, оскільки винесений на підставі наказу про проведення перевірки, який не було вручено позивачу у встановленому законом порядку, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнано правомірними. При цьому, відповідач вищевказані обставини не спростував, а його доводи щодо них є помилковими, оскільки побудовані на припущеннях та невірному застосуванню норм права.
Щодо порушень встановлених під час перевірки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок оподаткування додаткового блага податком з доходів фізичних осіб (надалі - ПДФО) та військовим збором (надалі - ВЗ), внаслідок прощення кредитором основної суми боргу (кредиту) за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, врегульовано нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), установленої на 1 січня звітного податкового року.
При цьому, під додатковим благом необхідно розуміти кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV ПКУ) (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).
Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПКУ доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Статтею 165 ПКУ визначено перелік доходів, що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу. Так, відповідно до пп. 165.1.55 п. 165.1 цієї статті визначено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу окрім, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї МЗП ( у розрахунку на рік), встановленої на перше січня звітного податкового року, відноситься сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Отже, в разі прощення кредитором боргу відсотки, штрафні санкції та пеня нараховані на тіло такого боргу не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу, відповідно і не оподатковується.
Так, судом встановлено, що відповідно до наданої АТ «Альфа-Банк» інформації щодо сум заборгованості та її складові, станом на час звернення на предмет іпотеки та на час прощення залишку заборгованості, а саме станом на 17.03.2017 р. сума основного боргу складала 62 909,26 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 643 335,19 грн.
Таким чином, позивачеві анульована (прощена) сума основної заборгованості, яка відповідно до положень пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПКУ підлягає включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу.
Разом з тим, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПКУ кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Отже, обов`язковою умовою щодо покладення на платника податку обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага, є обов`язок кредитора повідомити боржника про прощення боргу шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
В даному випадку позивач заперечує факт його повідомлення про прощення боргу.
Жодних доказів, що вказана довідка була правлена позивачеві рекомендованим листом з повідомленням або вручення під підпис особисто, як відповідачем так і третьою особою до суду не надано.
Крім цього, суд звертає увагу, що положення пп. д пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПК України свідчать про те, що обов`язковою умовою щодо покладення на платника податку обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага, є обов`язок кредитора повідомити боржника про прощення боргу, а не лише обов`язок кредитора направити на адресу боржника, засобами поштового зв`язку, таке повідомлення без фактичного його вручення.
У спірному випадку ні відповідачем ні третьою особою не було надано доказів того, що таке повідомлення фактично було отримано позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У зв`язку з ненаданням належних доказів щодо повідомлення позивача про прощення боргу, суд зазначає про протиправність вимоги щодо покладення на позивача обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага та сплату відповідного податку з доходів фізичних осіб.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб, податкове повідомлення-рішення про нарахування військового збору та про застосування штрафних санкцій також підлягають скасуванню оскільки мають похідний характер від суми нарахованого доходу.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність податкових повідомлень-рішень не доведена.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, результати якої оформлені актом №873/04-36-33- 05/ НОМЕР_1 від 13.01.2020 р.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4845 грн. 86 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 липня 2021 року.

Суддя С.І. Озерянська