Справа № 820/4046/16
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 р. Справа № 820/4046/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-східного офісу Держаудитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 25.03.21 року у справі № 820/4046/16

за позовом Північно-східного офісу Держаудитслужби

до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш"

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна фінансова інспекція в Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", в якому просить суд:

- зобов`язати Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" () забезпечити відшкодування збитків, завданих підприємству внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості в сумі 2022694,43 гривень;

- забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок не нарахування та невідображення по бухгалтерському обліку ДП завод "Електроважмаш" штрафних санкцій за поставлену неякісну продукцію ТОВ "Укрмашіндустрія" в сумі 52069,50 гривень;

- забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок неповного пред`явлення ДП завод "Електроважмаш" до відшкодування витрат на оплату електричної енергії, яка споживалась сторонніми особами в сумі 462747,76 гривень;

- забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок невірного застосування коригуючих коефіцієнтів до норм витрат палива на транспортні засоби в сумі 30314,21 гривень;

- забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок сплати ДП завод "Електроважмаш" штрафів сплачених ПАТ КАПС "КИЙ АВІА" та ПП "ТК Атлант і К" за зміну авіаквитків в сумі 32334,67 гривень;

- забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок сплати ДП завод "Електроважмаш" штрафів сплачених за не заїзд до готелів в сумі 4400,00 гривень;

- забезпечити відшкодування незаконних виплат по заробітній платі на загальну суму 8340,46 грн. (у т.ч.: внаслідок виплаті доплати за збільшення обсягів робіт в сумі 2970,54 грн., виплаті заробітної платі внутрішньому суміснику в сумі 847,87 грн., безпідставно нарахованої та виплаченої заробітної плати за час знаходження у щорічній та учбовій відпустках сумісників за основним місцем роботи в сумі 2201,84 грн., перерахувань єдиного соціального внеску до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці в сумі 2320,21 грн);

- забезпечити відшкодування збитків підприємству внаслідок відшкодування витрат на відрядження в сумі 53480,92 гривень: забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок зайвих витрат ДП завод "Електроважмаш" до ТОВ фірма "Лег" в сумі 1440,00 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2020 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про зобов`язання виконати вимогу та замінено позивача у справі Державну фінансову інспекцію в Харківській області її правонаступником Північно-східним офісом Держаудитслужби.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2020 року касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області, правонаступником якої є Північно-східний офіс Держаудитслужби, задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 820/4046/16 адміністративний позов Північно-східного офісу Держаудитслужби до державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про зобов`язання виконати вимогу задоволено частково.

Зобов`язано державне підприємство "Завод "Електроважмаш" усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10 вимоги № 20-06-25-14/697 від 29 січня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, Північно-східний офіс Держаудитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме зобов`язання відповідача усунити виявленні порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 1,7, 9вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 820/4046/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 23 грудня 2015 року позивачем на виконання доручення Прем`єр-міністра Яценюка А.П. від 31.08.2015 р. №35988/0/1-15, згідно з п. 1.1.4.4 плану роботи ДФІ в Харківській області на III квартал 2015 року проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності ДП "Завод "Електроважмаш" за період з 1 жовтня 2013 року до завершеного місяця 2015 року, за результатами якої складено акт від 23 грудня 2015 №06-12/9.

На підставі пункту 1 частини першої статті 7, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", підпункту 15 пункту 6, пункту 7 Положення про державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 6 серпня 2014 року №310 (далі - "Положення про ДФІ України"), пунктів 46, 49 - 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - "Порядок №550"), керівнику ДП "Завод "Електроважмаш" пред`явлено вимогу від 29 січня 2016 року щодо усунення порушень законодавства в строк до 1 квітня 2016 року.

Відповідачем в строк до 1 квітня 2016 року вимога від 29 січня 2016 року №20-06-25-14/697 не виконана, на підставі чого позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що державне підприємство "Завод "Електроважмаш" зобов`язано усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10 вимоги № 20-06-25-14/697 від 29 січня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача усунити виявленні порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначених у пунктах 1, 7, 9 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що пункти 1, 7, 9 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року є безпідставними, та виконанню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання відповідача усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 1, 7, 9 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, колегія суддів розглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про ДФІ визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною другою статті 15 "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Згідно пункту 1 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 р. встановлено, що відповідачем списано дебіторську заборгованість по розрахунках з акціонерною енергопостачальною компанією "Київнерего" ТЕЦ №6 на загальну суму 2022694,43 грн. За висновками перевірки, невжиття державним підприємством "Завод "Електроважмаш" заходів щодо повернення суми дебіторської заборгованості призвело до втрати активів ДП заводом "Електроважмаш" в сумі 2022694,43 грн.

Колегія суддів встановила, що між НВО "Електроважмаш" (постачальник) та АЕК "Київенерго" (замовник) укладено договір №7/2000нпо від 06.04.2000 р. на виконання робіт по виготовленню та поставці енергетичного обладнання в номенклатурі, кількості та ціні, що вказані в специфікації, а також на виконання усіх робіт, пов`язаних з шеф - монтажем та проведенням 72-годинної роботи з випробування турбогенератора під напругою (т.3 а.с. 49-50).

У зв`язку з відсутністю фінансування АЕК "Київенерго", постачальник не виконав весь об`єм робіт, передбачений Договором, тому і право на отримання 2022694,43 грн, що становлять 10% ціни договору, у нього не виникло, що виключає законність та можливість останнього стягнути з АЕК "Київенерго" 2022694,43 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутні підстави для проведення претензійно - позовної роботи, оскільки договір №7/2000нпо від 06.04.2000 укладався з НВО "Електроважмаш", яке на теперішній час згідно реєстру ЄДРПОУ не припинено та здійснює свою господарську діяльність (т. 3, а.с. 54-60).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 11.02.2008 у справі №47/535-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 за позовом ВАТ "Турбоатом", зустрічним позовом Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", встановлено, що правонаступництво Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" за НВО "Електроважмаш" припинено, внаслідок чого жодних зобов`язань ДП "Завод "Електроважмаш" за обов`язками НВО "Електроважмаш" перед ВАТ "Турбоатом" за договором комісії №09-21408-804 не має (т.3, а.с. 64-72).

Крім того, ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2005 у справі №47/141-05 за заявою Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" роз`яснено рішення господарського суду у справі № 47/141-05 та зазначено, що Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" не є правонаступником НВО «Елекроважмаш» та у нього відсутні правові підстави подальшого виконання зобов`язань, за якими Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" вважався правонаступником НВО "Електроважмаш".

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки, що викладені в акті про порушення вимог законодавства, нанесення збитків державному підприємству у розмірі 2022694,43 грн, є необгрунтованими, а тому пункт 1 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 р. безпідставним, оскільки у Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" були відсутні правові та фактичні можливості для проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення дебіторської заборгованості яка фактично виникла у 2001 році, так як НВО "Електроважмаш" не є правонаступником Державного підприємства "Завод "Електроважмаш".

Довід апеляційної скарги що Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" є правонаступником НВО "Електроважмаш" колегія суддів не приймає.

Щодо порушень, зафіксованих в пункті 7 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, а саме: безпідставного призначення в період з жовтня по листопад 2013 року водіям підприємства доплати за збільшення обсягу робіт, що спричинило зайве нарахування та виплату коштів в 2013 році на загальну суму 2970,54 грн., що призвело до порушення відповідачем вимог ст.15 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, умов п. 1,2,5,6 Постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 "О порядке и условиях совмещения профессий (должностей)", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно з Національним класифікатором України ДК 003:2005 "Класифікатор професій", затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26.12.2005 року № 375: - професія "водій електро - та автовізка" має код КП - 8334.2; - професія "водій автотранспортних засобів" має код КП 8322.2. Між цими професіями існує принципова різниця, яка зафіксована вищезазначеним класифікатором та яка полягає в тому, що:

- професія "водій автотранспортних засобів" відноситься до класу 832 - "водії автотранспортних та мототранспортних засобів та інші робітники з обслуговування автотранспортної та мототранспортної техніки";

- професія "водій електро - та автовізка" відноситься до класу 833 - "робітники, що обслуговують сільськогосподарські та інші пересувні установки".

Крім того, "Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 1. Розділ 2 "Професії робітників", що затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики України від 29.12.2004 року №336 пунктом 12 встановлює кваліфікаційні характеристики професії "водій електро - та автовізка 2-го розряду", якими не передбачені професійні обов`язки щодо керування автомобілем.

Таким чином, обмеження щодо неможливості працювати на двох автомобілях одночасно, викладені в листі Мінпраці та соціальної політики України від 27.07.2009 року №426/13/84-09, не стосуються професії "водій електро - та автовізка", як професії, за якою взагалі відсутнє право на керування автомобілем.

Крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на класифікатор професій ДК 003:2010 також відносить водіїв до різних класів, так: клас 8322 - водій автотранспортного засобу; клас 8334 - водій електро та автовізка.

Відповідно до правил дорожнього руху транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спецобладнання чи механізму (велосипед, мотоцикли, автомобілі, вантажівки, автобуси, рейковий транспорт, поїзди, трамваї, судна, човни, літаки, космічні апарати). Автовізок - це самохідний візок для перевезення вантажів на невеликі відстані . Електровізок - це електричний самохідний візок для перевезення вантажів на невелику відстань (сидячі/ стоячі).

Таким чином, ототожнення цих двох професій та специфіки їх роботи є помилковим. Тобто заборона встановлення доплати за додатковий обсяг робіт водіям транспортних засобів не може бути застосована до водіїв електро та автовізків. Доказів неправомірної доплати водіям транспортних засобів позивачем до суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що необґрунтованими є висновки стосовно завищення витрат підприємства у відповідній фінансовій звітності з огляду на те, що у відповідності до п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" - витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені, що відповідає здійсненню господарської операції з нарахування заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення, зазначені в пункті 7 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року є безпідставними, а тому усуненню не підлягають.

Щодо порушення, зафіксованого пунктом 9 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, а саме: безпідставного нарахування заробітної плати лікарю - рентгенологу ОСОБА_1 , яка працювала за сумісництвом на ДП "Завод "Електроважмаш", що спричинило зайве нарахування та перерахування єдиного соціального внеску за період з 01.10.2013 р. по 01.09.2015 р. на загальну суму 848,59 грн, в тому числі: за 2014 рік на суму 576,88 грн, за 2015 рік на суму 271,71 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданих до ревізії табелів обліку робочого часу встановлено, що лікар - рентгенолог ОСОБА_1 за основним місцем роботи з 05.05.2014 р. по 19.05.2014 р. перебувала у щорічній відпустці, при цьому згідно особового рахунку ДП "Завод "Електроважмаш" за вказаний період їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата на суму 1185,00 грн.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про відпустки" особа, що працює за сумісництвом, має право отримати відпустку одночасно з відпусткою за основним місцем роботи.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відпустки" для отримання такої відпустки сумісник інформує роботодавця про період надання щорічної відпустки за основним місцем роботи, також за вимогою працівника на період оплачуваної учбової відпустки за основним місцем роботи, на роботі за сумісництвом надається відпустка без збереження заробітної плати до кінця відпустки за основним місцем роботи.

Таким чином, отримати одночасно дві відпустки є правом працівника, яким він розпоряджається на власний розсуд, а не обов`язок. Доказів відсутності працівника на робочому місці за сумісництвом позивачем не надано.

Крім того, вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій", Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 №436, ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV, не передбачають заборони здійснювати оплату праці за фактично відпрацьований час суміснику, що не забажав отримати відпустку за місцем роботи за сумісництвом та продовжував працювати по сумісництву.

Таким чином, висновки, що викладені в акті ревізії щодо безпідставного нарахування та сплати заробітної плати за час знаходження у щорічній та учбовій відпустках за основним місцем роботи, що призвело до необґрунтованих витрат підприємства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції , що порушення, зазначене в пункті 9 вимоги №20-06-25-14/697 від 29.01.2016 року, відсутнє, а тому усуненню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання державне підприємство "Завод "Електроважмаш" усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 1, 7, 9 вимоги № 20-06-25-14/697 від 29 січня 2016 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 820/4046/16 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північно-східного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 820/4046/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Постанова складена в повному обсязі 26.08.21 р.