Справа № 480/6034/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 р. Справа № 480/6034/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.02.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 16.02.21 по справі № 480/6034/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області) з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав, передбачених статтею 55 п. «е» Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Сумському медичному училищі з 01.09.1990 по 01.07.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 09.07.2020 пенсію за віком та здійснити відповідні виплати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначила, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не здійснив підрахунок фактичного пенсійного стажу (вислуги років) ОСОБА_1 , який з урахуванням поданих доказів складає 27 років, та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. Просить урахувати висновки Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 щодо права на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду позивачка просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 09.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 23).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 12008 від 10.07.2020 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (із змінами) у зв`язку із відсутністю спеціального стажу 26 років 6 місяців, спеціальний стаж станом на 11.10.2017 склав 25 років 10 місяців 21 день. До страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом серія НОМЕР_1 , оскільки невірно зазначено прізвище " ОСОБА_2 " замість " ОСОБА_3 ". Зазначено, що позивач матиме право на пенсію при досягненні 60 - річного віку за наявності страхового стажу не менше 35 років та звернення до управління (а.с. 46).

Згідно зі свідоцтвом про одруження № НОМЕР_2 від 25.09.1997 прізвище позивачки до шлюбу було " ОСОБА_3 " (а.с. 15).

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області листом № 1800-0302-8/33054 від 20.07.2020 повідомило позивача про вказане рішення.

Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Як убачається з матеріалів справи, а саме із заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.07.2020, позивачка просила призначити їй пенсію за вислугу років, а не пенсію за віком. Відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 саме про право останньої на пенсію за вислугу років і предметом оскарження є саме відмова Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області у призначенні позивачі пенсії за вислугу років.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав, передбачених п "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки відповідачем не розглядалось питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, у листі № 1800-0302-8/33054 від 20.07.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зазначило, що позивачка має спеціальний стаж 25 років 10 місяців 21 день, до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом серія НОМЕР_1 , оскільки невірно зазначено прізвище позивачки (а.с. 24).

З копії Диплома НОМЕР_1 вбачається, що він виданий ОСОБА_4 (а.с. 17), також у додатку до диплома молодшого спеціаліста зазначено прізвище " ОСОБА_2 " (а.с. 57).

В матеріалах справи міститься Довідка Сумського медичного коледжу № 213 від 01.09.2020, в якій зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась у Сумському медичному училищі з 01.09.1990 по 01.07.1993 за спеціальністю "Сестринська справа" з денною формою навчання, закінчила вказаний заклад та отримала Диплом серія НОМЕР_1 , реєстраційний № 310. В дипломі ОСОБА_4 допущена помилка в прізвищі (а.с. 16).

Проте, звертаючись із заявою про призначення пенсії за вислугу років від 09.07.2020, позивачка не надавала до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області довідку Сумського медичного коледжу № 213 від 01.09.2020, в якій зазначено, що в дипломі допущено помилку при написанні її прізвища.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за встановлених обставин, відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років за заявою позивачки від 09.07.2020, відповідач не врахував навчання позивачки до стажу обґрунтовано, оскільки на час її звернення до пенсійного органу не доведено належність диплома серія НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 (в дипломі серія НОМЕР_1 З зазначене прізвище « ОСОБА_2 », в той час як до шлюбу позивачка мала прізвище " ОСОБА_3 ").

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача про зобов`язання відповідача зарахувати позивачці до страхового стажу період навчання в Сумському медичному училищі з 01.09.1990 по 01.07.1993 не підлягає задоволенню, є правомірним.

Також, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивачки про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити з 09.07.2020 позивачці пенсію за віком та здійснити відповідні виплати, оскільки така вимога є похідною від інших позовних вимог, у задоволенні яких обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того, у цьому спорі суд не обраховує стаж роботи позивачки, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію як за віком, так і пільгову, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивачки загального та спеціального трудового стажу, що є обов`язковою передумовою призначення відповідної пенсії.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Разом з тим, позивачка не позбавлена права повторного звернення до пенсійного органу щодо призначення відповідної пенсії із наданням документів, які не були подані під час первинного звернення до відповідача, зокрема на підтвердження належності диплома серія НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Посилання позивачки на висновки Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 щодо права на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 по справі № 480/6034/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін