Справа № 300/1106/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1106/21 пров. № А/857/11665/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року (суддя першої інстанції Тимощук О.Л., м. Івано-Франківськ)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 22.03.2021 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплат у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (не виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби) за період із 27.11.2018 по день фактичної виплати заборгованості грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.02.2021 терміном 822 дні із розрахунку 287,67 грн, в загальній сумі 236 464,74 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 червня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнута з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки з 27.11.2018 до 26.02.2021 виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року в сумі 11 466 гривень 64 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 червня 2021 року було задоволено заяву позивача про виправлення описки у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №300/1106/21. Виправлено допущену судом описку в другому абзаці резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року по справі №300/1106/21, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення суду у такій редакції: «Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за період затримки з 27.11.2018 до 26.02.2021 виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року в сумі 11466 гривень 64 копійки».

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив відповідач. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд безпідставно не врахував, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби. Положення статті 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження заробітної плати. Також зауважив, що вважає неправильною розраховану судом суму компенсації, оскільки такий розрахунок здійснено без врахування позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц. Тобто, при вирішенні даного питання необхідно врахувати такі обставини як розмір виплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 10.08.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на електронну адресу, зазначену в апеляційній скарзі, судова повістка одержана відповідачем 03.08.2021, що підтверджено звітом про доставку електронного листа.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді молодшого сержанта, старшого механіка з технічно-експлуатаційної частини інженерно-авіаційної служби першої авіаційної ескадрильї.

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2018 за №231 (по стройовій частині), з 27.11.2018 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, вислуга років становить: календарна 14 років 06 місяців, пільгова 15 років 05 місяців (а.с.14).

Позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 12.01.2018 (а.с.10).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 у справі №300/3468/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби було задоволено повністю.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами від 02.03.2020 щодо надання йому інформаційної довідки про дату та суму виплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2018 рік та про нараховане грошове забезпечення за період вересень-жовтень 2018 року (а.с.11-12).

Листом №350/484/1/426 від 12.03.2021 відповідач повідомив, що грошова компенсація виплачена 26.02.2021 в сумі 3 972,91 грн (а.с.15).

Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по картці від 26.02.2021 на суму 3 972,91 грн (а.с.16).

Частинами 1 та 2 статті 117 Кодексу законів про працю України (надалі, також КЗпП України) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення 27.11.2018, тоді як фактичний розрахунок щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2018 року в сумі 3 972,91 грн, на виконання рішення суду проведено 26.02.2021 (а.с.16).

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час звільнення його з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, протиправність чого встановлена судом у рішенні від 29.12.2020 по справі №300/3468/20, позивач має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (надалі, також Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (вересень та жовтень 2018) становила 17 548,02 грн, а саме у вересні 2018 року - 8 774,01 грн, у жовтні 2018 року - 8 774,01 грн.

Середньоденна заробітна плата складала 287,67 грн (17 548,02 грн /61 день).

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації позивачу з 27.11.2018 по 26.02.2021 становить 563 дні.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку при звільненні становить 161 958,21 грн (287,67 гривень х 563 дні).

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 Кодексу законів про працю України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із довідкою-розрахунком №350/484/1/571/1 від 02.04.2021 при звільненні з військової служби позивачу виплачено частину грошового забезпечення в загальному розмірі 52 176,89 грн (а.с.34). Як підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 у справі №300/3468/20 відповідачем, 26.02.2021 нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби в розмірі 3 972, 91 грн (а.с.16). Отже, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 56 149, 80 грн, з яких: грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні 52 176,89 грн, що в сукупності становить 92,92% від загальної суми та несвоєчасно виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 3 972, 91 грн - 7,08% від загальної суми.

Відтак, обчислена сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 27.11.2018 по 26.02.2021 становить 161 958,21 грн.

Виходячи з принципу пропорційності, суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11 466,64 грн, що складає 7,08% від 161 958,21 грн.

Отже, доводи апелянта є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про безпідставне відкриття провадження через несплату судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (надалі, також Закон №3674-VI).

Згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону №3674-VI учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору.

Право позивача на отримання пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій підтверджується наявною в матеріалах справи копією безтермінового посвідчення, виданого 12.01.2018 (а.с.10)

У постанові від 27 червня 2018 року по справі № 572/2088/17 (провадження № 61-12842св18) Верховний Суд вказав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Проаналізувавши вищевказану статтю Закону, Верховний Суд прийшов до висновку, що дана норма не містить жодних посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також не зазначає, що справа має стосуватись саме порушених прав позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення. Тому, при зверненні до суду від сплати судового збору повинні бути звільненні учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України незалежно від предмету позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 26.08.2021.