Справа № 414/1193/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року справа №414/1193/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Цибулі О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Цибулі Олексія Миколайовича на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 липня 2021 року (повне судове рішення складено 05 липня 2021 року у м. Кремінна Луганської області) у справі № 414/1193/21 (суддя в І інстанції Акулов Є.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

01.06.2021 Цибуля О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі Управління), в якому посилався на те, що 10.05.2021 поліцейським взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Васильєвим Дмитром Сергійовичем (далі Поліцейський) стосовно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 808372 від 10.05.2021 за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до вказаної постанови, позивач 06.05.2021 о 22 годині 10 хвилин, керуючи транспортним засобом «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вулиці Харківське шосе, 2 міста Полтава, перетнув регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.п.8.7.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Вказану постанову ОСОБА_1 отримав рекомендованим листом 27.05.2021.

Представник позивача вважав незаконною постанову, оскільки за клопотанням позивача поліцейським було відкладено розгляд справи з 06.05.2021 на 10.05.2021, яке є вихідним днем. Представником позивача було направлене клопотання про перенесення розгляду справи та клопотання про передачу матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП до Управління для розгляду справи по суті. Проте на вказані клопотання не відреагували. Вважав, що своїми умисними діями, Управління істотно порушило процесуальні права позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: здійснили розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі, позбавивши його права на ознайомлення з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Крім того, представник позивача вказував, що згідно зазначеної постанови позивач нібито порушив п.п.8.7.3 ПДР України, проїхавши на заборонений сигнал світлофору. Проте, який саме п.п.8.7.3 ПДР України з наведених в правилах не зазначено.

Працівник поліції не довів, на який саме із заборонених сигналів світлофору ОСОБА_1 рухався на своєму автомобілі та чи мав він можливість зупинити свій транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 05 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Представник позивача наголошує на тому, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ч.ч.1-2, 4 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч.1-4 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписи п.п.8.7.3 ПДР України передбачають, що сигнали світлофора мають такі значення:

a) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора. Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків; Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовті миготливі сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу;

ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі;

з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідно до приписів ст.222 КУпАП саме органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частиною 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено судами, постановою серії ДП18 № 808372 від 10 травня 2021 року Поліцейського позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП, застосовано стягнення в межах санкції частини статті у вигляді штрафу у сумі 510 грн за порушення вимог п.п.8.7.3 ПДР України (а.с.21).

Зі змісту постанови вбачається, що Поліцейський, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що ОСОБА_1 06.05.2021 о 22 годині 10 хвилин, керуючи транспортним засобом «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вулиці Харківське шосе, 2 міста Полтава, перетнув регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.п.8.7.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Копію постанови позивачем отримано поштою 27.05.2021 (а.с.22,23).

З досліджених судами копії відеозаписів, оригінали яких знаходяться у відповідача і про що зроблене відповідне застереження (а.с.50), чітко вбачається, що транспортний засіб «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням саме водія ОСОБА_1 перетнув регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофору. Вказані відеозаписи не є єдиним безперервним відеозаписом, проте фрагменти становлять цілісну картину, зняті між собою через незначний проміжок часу, про що свідчать дата та час зйомки на відеофайлах та повністю відображають картину вчиненого водієм ОСОБА_1 правопорушення, спростовують доводи позивача, викладені в позові, відповіді на відзив та запереченнях щодо виявленого порушення, перетину декількох перехресть та світлофорів перед зупинкою транспортного засобу.

З відео явно вбачається, що патрульним роз`яснено права та обов`язки правопорушнику, а після пред`явлення патрульним поліції ОСОБА_1 , як порушнику правил ПДР, відеодоказів його порушення, останній заперечень щодо цього не мав.

З відео також однозначно вбачається, що працівником поліції за клопотанням ОСОБА_1 щодо бажання скористатися правовою допомогою адвоката при розгляді справи, перенесено розгляд справи про адміністративне правопорушення на визначену дату, з якою позивач був ознайомлений, погодився, проте від підпису про ознайомлення з переносом відмовився, зазначивши, що він довіряє відеозйомці (а.с.52).

У визначені дату та час особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, незважаючи на обізнаність, не з`явилася для розгляду у відділ поліції, про що також беззаперечно свідчить відеозапис.

Наданий суб`єктом владних повноважень доказ, посвідчений відповідним чином, зазначений що є копією, яка відповідає оригіналу, а оригінал знаходиться у відповідача, у суду сумніву не викликає. Тим самим, суд не приймає до уваги заперечення представника позивача щодо його недопустимості.

Посилання представника позивача на невчасну реєстрацію його клопотань, як захисника Лісняка Г.М., про перенесення розгляду справи та клопотання про передачу матеріалів справи стосовно позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП до Управління патрульної поліції в Луганській області для розгляду по суті, що ним направлялись на адресу відповідача електронною поштою 07.06.2021 та отримані ним в той же день, та не розглянуті, а зареєстровані лише паперові варіанти 11.05.2021 нібито в порушення п.п.17,18 Порядку № 930 щодо реєстрації (а.с.53-54), місцевий суд правильно не взяв до уваги, оскільки це стосується організації роботи підрозділу патрульної поліції та є підставою звернення з відповідною заявою (скаргою) до керівництва.

Крім того, апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, зазначає наступне.

Розгляд справи був відкладений саме за клопотанням позивача, який був попереджений про наслідки неявки. При цьому законодавство не забороняє розгляд справи у загальний вихідний день, Поліцейський не обмежений в праві відкласти розгляд справи у відповідності зі своїм графіком несення служби. Отже, клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що 10.05.2021 був загальним вихідним днем, надіслане представником позивача, не мало бути обов`язково бути задоволеним, як і клопотання про передання справи для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 . Відповідач вправі був розглядати справу за місцем вчинення правопорушення.

При цьому посилання представника позивача на те, що внаслідок заявлення клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не мав права розглядати справу, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

За формального трактування цієї норми може скластися ситуація, за якої при постійному заявленні клопотання про відкладення розгляду справи, її взагалі ніколи не можливо розглянути, що суперечить завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладеним в статті 1 цього кодексу.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18, від 30 січня 2020 року у справі № 482/9/17, від 17 вересня 2020 року в справі № 685/1153/17.

Отже, клопотання про відкладення розгляду справи має бути обґрунтованим, містити поважні (непереборні) причини неможливості явки для участі в розгляді справи.

Також, сам по собі факт того, що Поліцейським, який не отримував зазначені клопотання, вони не були розглянуті, не є порушенням прав позивача, які б обумовлювали скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в тому числі, оскільки стороною позивача не спростовані навіть в суді беззаперечні об`єктивні докази його провини, наведені вище.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду в справі № 751/6069/19, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу. Отже, надані відповідачем відеозаписи є допустимими доказами.

Щодо доводів того, що не доведено факту керування ОСОБА_1 автомобілем, колегія суддів зазначає, що сам позивач не зазначав про це при спілкуванні з Поліцейським, на вимогу останнього надав документи, які зобов`язаний пред`явити водій, перебуваючи при цьому саме в кріслі водія.

Далі, в постанові чітко зазначено місце вчинення правопорушення Харківське шосе, 2 міста Полтави, тому посилання на стан правової невизначеності не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З огляду на зазначене, заперечення представника позивача, викладені в позовній заяві щодо нібито порушення його прав при складанні постанови та її розгляді є неприйнятними.

Розгляд справи щодо обізнаного ОСОБА_1 відбувся відповідно до приписів ст.ст.276,277,280 КУпАП за місцем вчинення правопорушення, в погоджені сторонами строки, а постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Тим самим права позивача не було порушено.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень.

Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Враховуючи наведене, суд не вважає доцільним надавати мотивацію та спростування кожному аргументу, наведеному у позові, відповіді на відзив та у судовій промові представника позивача, і вважає достатнім викладених мотивів у мотивувальній частині цього рішення.

Підсумовуючи, суд дійшов переконання, що оскаржувана позивачем постанова повністю відповідає вимогам КУпАП, ухвалена компетентною особою на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачений законодавством, ґрунтується на доказах, які є допустимими і достатніми, за наявності законних підстав, якими є перетинання регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофору, застосовано адміністративне стягнення в межах санкції частини статті КУпАП.

Відтак, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутність належних доказів, на спростування цього факту, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

При прийнятті такого рішення, судами також враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії», де зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Цибулі Олексія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 05 липня 2021 року у справі № 414/890/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 27 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук