Справа № 520/119/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 р. Справа № 520/119/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 20.04.21 по справі № 520/119/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 135 від 24.06.2020 в частині припинення (розірвання) контракту та виключення позивача зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення з військової служби за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- поновити позивача на посаді командира 3-го відділення 20-го взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує на нез`ясування судом першої інстанції обставин прийняття наказів про накладення дисциплінарних стягнень на позивача, у тому числі дотримання відповідної процедури їх прийняття. Наводить обставини справи, зазначені ним у позовній заяві. Просить урахувати, що суд першої інстанції розглянув справу поза межами строку, встановленого ст. 258 КАС України, оскільки відповідно до змісту рішення суду першої інстанції суд розглянув цю справу 20 квітня 2021 року, а провадження у справі відкрите 11 січня 2021 року.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем норм діючого законодавства та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У поясненнях на відзив на апеляційну скаргу позивач вказав на хибність та передчасність тверджень відповідача, викладених у відзиві.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.07.2018 за № 149 (по стройовій частині) позивача призначено командиром 3 відділення 2 взводу охорони роти охорони 05.07.2018.

ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.12.2017 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач з 05.07.2018 по 02.09.2018, з 08.10.2018 по 07.04.2019, з 19.04.2019 по 31.07.2019, з 06.09.2019 по 22.12.2019, з 03.01.2020 по 25.02.2020, з 08.03.2020 по 23.05.2020, з 02.06.2020 по 24.06.2020 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Слов`янськ Донецької області, що встановлено з довідки № 22/904 від 24.06.2020.

Згідно з п. 2 витягу з Наказу командира військової НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) № 135 від 24.06.2020 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: сержанта ОСОБА_1 (Г - 015706), який здав справи і обов`язки за посадою командира 3 відділення 2 взводу охорони роти охорони, та звільнено відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби Наказом командира частини по особовому складу від 24.06.2020 за № 28 о/с у запас через службову невідповідність 24 червня 2020 року та для взяття на військовий облік направлено до Ізюмського ОМВК Харківської області.

Прийняття відповідачем оскаржуваного Наказу про розірвання контракту від 24.06.2020 за № 135 на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і стало підставою звернення позивача до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 135 від 24.06.2020 в частині припинення (розірвання) контракту та виключення позивача зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення позивача з військової служби за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є правомірним, а позовні вимоги - необґрунтованими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 за № 876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-ХII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 за № 548-ХІV, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 Статуту цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно (ст. 11 Статуту).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (ст. 13 Статуту).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст. 14 Статуту).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Відповідно до ст. 49 Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року (далі - Дисциплінарний статут ЗС України).

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, установлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання (ст. 3 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗС України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Згідно з приписами ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗС України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗС України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Вимогами ст. 83, ч. 1 ст. 84, ч. ч. 1, 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗС України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗС України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно зі ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗС України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Підстави, порядок проведення службових розслідувань стосовно військовослужбовців Національної гвардії України, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, права та обов`язки посадових осіб під час проведення службових розслідувань визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 за № 374, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.05.2020 за № 473/34756.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України визнано таким, що втратив чинність, Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2018 року № 188 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03 квітня 2018 року за № 396/31848 (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог Розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, службове розслідування може проводитися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки; порушення правил несення вартової або внутрішньої служб; розголошення змісту або втрати службових документів; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, а також сексуальних домагань.

Службове розслідування може призначатися командиром (начальником) і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те командира (начальника).

Відповідно до вимог Розділу ІІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

За приписами Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, Командир (начальник), який призначив службове розслідування, має право, зокрема: затверджувати висновок службового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); д) через службову невідповідність.

Згідно з вимогами пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством оборони України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністром оборони України.

Відповідно до п. п. 1, 4 Розділу 11 Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2017 за № 73, накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення), і наказами командувача Національної гвардії України надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Якщо на військовослужбовців накладено дисциплінарні стягнення «пониження в посаді», «пониження військового звання на один ступінь», «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» або «позбавлення військового звання» не наказами по особовому складу, примірники цих наказів (або витягів із них) надсилаються до кадрових органів, у яких ведеться персональний облік військовослужбовців, зазначених у наказі, для запису в їхні облікові документи. Реалізація накладених на військовослужбовців дисциплінарних стягнень «пониження в посаді», «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» та позбавлення військового звання здійснюється наказами по особовому складу.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем призначались та проводились службові розслідування, за результатами яких складено та затверджено висновки від 25.03.2020, 21.05.2020, 02.06.2020, 15.06.2020.

На підставі таких висновків Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.03.2020 № 267 за результатами службового розслідування за фактом порушення порядку звернення за медичною допомогою на позивача накладено дисциплінарне стягнення «догана».

Крім того, Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.05.2020 за № 425 за результатом службового розслідування за фактом відсутності на службі 19.05.2020 понад 3-х годин без поважних причин на позивача накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Також, Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.06.2020 за № 471 за результатом службового розслідування за фактом перебування на території військової частини 20.05.2020 в стані алкогольного сп`яніння на позивача накладено дисциплінарне стягнення «пониження у військовому званні на одну ступень».

Крім того, Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.06.2020 за № 527 за результатом службового розслідування за фактом невиходу на службу 21.05.2020, 22.05.2020 без поважних причин на позивача накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність».

Також, постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2020 по справі № 243/4576/20 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності - штрафу на користь держави у розмірі 3655 грн 00 коп.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надано належних та допустимих доказів оскарження та/або скасування постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2020 по справі № 243/4576/20, наказів командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.03.2020 за № 267, від 21.05.2020 за № 425, від 04.06.2020 за № 471, від 19.06.2020 за № 527, на підставі яких на позивача накладено дисциплінарні стягнення до прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач не виправив своєї поведінки, що супроводжувалось наступним накладенням на позивача дисциплінарних стягнень та притягнення до адміністративної відповідальності за військове адміністративне правопорушення і в подальшому прийнятті оскаржуваного наказу.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на пункти 97, 98 Дисциплінарного статуту ЗС України, медичну документацію, звернення представника позивача до відповідача з адвокатським запитом як на докази необізнаності накладення на нього дисциплінарних стягнень до прийняття оскаржуваного наказу, оскільки з матеріалів службового розслідування, а саме з службової картки та обхідного листа ОСОБА_1 убачається, що позивач під підпис ознайомлений про накладені відносно нього дисциплінарні стягнення (а. с. 100, 101).

На підставі Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2020 за № 527 Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по особовому складу) від 24.06.2020 за № 28, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийнято рішення припинити (розірвати) контракт та звільнити з військової служби у запас Збройних Сил України позивача за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 (через службову невідповідність).

Наказом командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 24.06.2020 за № 135, з підстав припису від 24.06.2020 та довідки відділу кадрів від 24.06.2020, з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів оскарження та/або скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2020 за № 527, Наказу командира частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по особовому складу) від 24.06.2020 за № 28, на підставі яких прийнято наказ від 24.06.2020 за № 135 (в оскаржуваній частині).

Таким чином, доводи позивача про те, що оскаржуваний Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 135 від 24.06.2020 в частині припинення (розірвання) контракту та виключення позивача зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення позивача з військової служби за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» незаконний, суперечить нормам чинного законодавства та підлягає скасуванню, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в ході розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено правомірність оскаржуваного рішення відповідача, а отже, висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке узгоджуються з вимогами підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є правильними.

З огляду на висновки суду, позовна вимога про поновлення позивача на посаді командира 3-го відділення 20-го взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не підлягає задоволенню як така, що є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу від 24.06.2020 за № 135 в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Щодо посилання позивача на порушення строків розгляду справи, встановлених ст. 258 КАС України, то колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку справу вирішено вірно.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не може бути підставою для прийняття рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі № 520/119/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич