Справа № 540/1744/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1744/21

Категорія:112040201 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Місце ухвалення: м. Херсон

Дата складання повного тексту: 18.06.2021

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ХОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Механічний завод" про стягнення з відповідача на користь ХОВ ФСЗІ адмінсітративно0господарських санкцій у розмірі 135 394,12 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 108,32 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідач не працевлаштував осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць відповідно до вимог ст. 18 цього Закону.

Позивач вказував, що за два робочих місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняті особами з інвалідністю в 2020 році, відповідач до 16 квітня 2021 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 135 394,12 грн., у відповідності до звіту за формою 10-ПОІ №1551 від 22 лютого 2021 року за 2020 рік та розрахунку заборгованості по сплаті вищезгаданих санкцій. Крім того, відповідачу нарахована пеня у сумі 108,32 грн. У зв`язку із несплатою вказаних сум, утворилась заборгованість у розмірі 135 502,44 грн.

Крім того, позивач зазначав, що несплата вказаних санкцій завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ним вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" виконано в повному обсязі, а саме: виділено та створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю; належним чином двічі (19 лютого 2020 року та 03 вересня 2020 року) інформовано державну службу зайнятості про наявність 2 вільних робочих місць (за формою 3-ПН), розміщено в друкованому видані оголошення про відкриті вакансії. Подано звіт №10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік. Так, незважаючи на вжиті відповідачем заходи, особи з інвалідністю до нього для працевлаштування державною службою зайнятості не направлялися і самостійно не зверталися.

Також, відповідач вказував, що виходячи з норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, а такий обов`язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Крім того відповідач зазначав, що ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Виходячи з положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємство в частині працевлаштування інвалідів зобов`язане виділяти та створювати місця для працевлаштування, надавати держслужбі зайнятості відповідну інформацію та звітувати перед Фондом соціального захисту інвалідів. За умови виконання цих зобов`язань до підприємства не може бути застосовано адміністративно-фінансова санкція, згідно ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року в задоволенні адміністративного позову ХОВ ФСЗІ до ТОВ "Механічний завод" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ХОВ ФСЗІ ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ХОВ ФСЗІ вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги те, що відповідно до ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" основним завданням державної служби зайнятості є право, а не обов`язок, направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки. Керуючись законодавством України, не можна вважати звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, адже, ч.5 ст. 19 Закону "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" прямо вказує, що виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Тобто, якщо на підприємстві з будь-яких причин не було працевлаштовано необхідної кількості осіб з інвалідністю дане підприємство є таким, що не виконало норматив. При цьому причини такого невиконання не мають суттєвого значення.

У відзиві ТОВ "Механічний завод" на апеляційну скаргу вказується, що ХОВ ФСЗІ не має правових підстав вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ХОВ ФСЗІ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

19 лютого 2020 року та 03 вересня 2020 року відповідачем до Херсонського міського центру зайнятості подано звітність інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за Формою №3-ПН, відповідно до якої зазначені вакансії на які потребуються працівники, а саме менеджер із зовнішньоекономічної діяльності (2 вакансії), інженер-технолог (1 вакансія), слюсар-ремонтник (1 вакансія).

18 лютого 2021 року вих. №6/38 відповідачем подано до скарги ХОВ ФСЗІ звіт форми №10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, за яким середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 204 особи; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 6 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, спеціально створених 8 осіб; фонд оплати праці штатних працівників 13 810,20 грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 67 696,08 грн.

15 березня 2021 року скарги ХОВ ФСЗІ листом №02-08/1551 повідомило відповідача про обов`язкову сплату адміністративно-господарських санкцій до 15 квітня 2020 року у розмірі 135 394,12 грн. внаслідок невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.

У зазначений термін відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, або за відмову направлених інвалідів працевлаштуватися або за відсутності безпосереднього звернення інваліда для працевлаштування.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.1, 2 ст. 218 ГК України, ч.ч.1, 3 ст. 18, ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", ч.4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частинами 1, 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМУ

Відповідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

Тобто, законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Таким чином, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавцем чітко визначені обов`язки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в разі невиконання такого нормативу щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Отже, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органів працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на роботодавця здійснювати самостійний пошук працівників інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі №820/1889/17 та від 13 травня 2021 року у справі №260/554/19

Крім того, колегія суддів зазначає, що Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

Тобто, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств. Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми №3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подавалась до Херсонського міського центру зайнятості 19 лютого 2020 року та 03 вересня 2020 року звітність за формою 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" з зазначенням вакантних посад.

Таким чином, ТОВ "Механічний завод" у 2020 році проінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць та вчинено дії щодо їх працевлаштування.

Отже, відповідачем виконано вимоги щодо створення робочих місць для інвалідів та проінформовано ХОВ ФСЗІ про організацію працевлаштування інвалідів, а також проведено звітування перед фондом.

Відповідно, колегія суддів констатує, що в діях відповідача не вбачається порушень в частині незабезпечення працевлаштування інвалідів у 2020 році, а тому на нього не може бути покладено обов`язок щодо відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості людей з інвалідністю для їх працевлаштування.

Частина 2 ст. 218 ГК України встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Так, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ХОВ ФСЗІ.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.