Справа № 578/371/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 р.Справа № 578/371/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.05.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Зеря Ю.О., смт. Краснопілля, повний текст складено 13.05.21 року у справі № 578/371/21

за позовом ОСОБА_1

до Іінспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Кацюби Олександра Анатолійовича , Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДП 18 № 771285 від 26.03.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Кацюби Олександра Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- визнати дії інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Сумській області Кацюби О.А. протиправними та скасувати постанову серії ДП18 № 771285 від 26.03.2021 р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 454,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 13.05.2021 року у справі № 578/371/21 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії ДП18 № 771285 від 26.03.2021 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 454,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Відповідач, Департамент патрульної поліції, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята правомірна. Також вважає завищеним, неспівмірним зі складністю справи відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Просить суд апеляційної інстанції оспорюване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2021 р. о 04:55 год. інспектором взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Кацюбою Олександром Анатолійовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ДП18 №771285, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 26.03.2021 року серія ДП18 №771285, звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставини, вказані в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія відповідної категорії) не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, а тому постанова від 26.03.2021 року серія ДП18 №771285 є незаконною і підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку про його протиправность, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пункту 2.4 (а) ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм встановлено, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З матеріалів справи встановлено, що 26 березня 2021 року відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 771285, якою визнано позивача винним за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У постанові зазначено, що 26.03.2021 року о 03 год. 00 хв. у м. Суми по вул. Гамалія, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т 13010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, пасажир якого був не пристебнутий, на вимогу працівників поліції водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі 425 грн (а.с. 5).

Колегією суддів встановлено, що фактично позивача було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що на вимогу працівників поліції позивач не пред`явив для перевірки посвідчення водія.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно матеріалів справи відповідачем було надано до суду першої інстанції відеозаписи зі службового автомобіля працівників поліції та нагрудного відео реєстратора працівників поліції.

Із вказаних відеозаписів встановлено, що сам запис відображає лише деякі обов`язкові елементи розгляду справи, які не утворюють цілісної процедури по розгляду справи про адміністративне правопорушення та складається з кількох відеозаписів, здійснених з нагрудних камер поліцейських, та одного відеозапису з відеореєстратора, розміщеного у службовому автомобілі працівників поліції.

З відеозапису з відеореєстратора встановлено, що 26.03.2021 р. о 03:01 год працівниками поліції був зупинений автомобіль, який рухався перед поліцейським автомобілем у попутному напрямку. Вказаний автомобіль був зупинений по вул. Гамалія у м. Суми.

З іншого відеозапису з нагрудної камери поліцейського (файл ) видно як поліцейський, перебуваючи поруч з зупиненим автомобілем, яким керував позивач, пропонує останньому вийти з автомобіля та повідомляє про те, що має підозру щодо факту керування транспортним засобом позивачем у стані алкогольного сп`яніння. У відповідь на висловлену поліцейським підозру позивач висловив згоду на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. З метою проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським запропоновано позивачу прослідувати на службовому автомобілі поліції до відповідного медичного закладу.

Решта наявних на диску відеозаписів здійснена з нагрудних камер поліцейських. На них відображена процедура проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а також наступна відмова від подальшого проходження такого огляду у медичному закладі та процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Лише на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (файл 8) після оголошення позивачу змісту протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відбулось за адресою м. Суми, вул. Металургів, 17, зафіксоване питання поліцейського про те, чи надасть позивач посвідчення водія, на що останній відповів, що на даний час у нього посвідчення водія відсутнє, після чого поліцейський перейшов до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (непред`явлення поліцейському посвідчення водія відповідної категорії). Однак з даного відеозапису не вбачається, що позивач у цей час виконував функції водія транспортного засобу.

Інших доказів того, що працівники поліції вимагали від позивача пред`явити посвідчення водія, зокрема під час зупинки транспортного засобу під його керуванням по вул. Гамалія у м. Сумах, надані відеозаписи не містять.

У той же час в оскаржуваній постанові суть адміністративного правопорушення викладена у тому, що водій ОСОБА_1 26.03.2021 р. о 03:00 год, керуючи транспортним засобом по вул. Гамалія у м. Сумах, на вимогу працівників поліції не пред`явив посвідчення водія, тоді як сама постанова складена 26.03.2021 р. о 04:55 год. у м. Сумах по вул. Металургів, 17, куди позивач прибув у супроводі поліцейських на їх службовому автомобілі. Дані відеозапису, розміщеного у відеофайлі 8 також свідчать про те, що саме у цей час та за вказаною адресою працівниками поліції було запропоновано позивачу надати посвідчення водія, яке не було останнім пред`явлено, оскільки на даний час було у нього відсутнє.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на момент пропозиції працівника поліції пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, на місці складання оскаржуваної постанови він не перебував у якості водія, оскільки зупинка транспортного засобу, яким він керував, відбулась в інший час та в іншому місці. На відеозаписах не зафіксовано, що на місці зупинки у водія працівники поліції вимагали пред`явити посвідчення водія, а останній відмовився пред`явити відповідне посвідчення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на місці зупинки транспортного засобу позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, колегія судів не приймає, оскільки не підтверджуються наданими суду відеозаписами з цього відеореєстратора у якості доказу правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено відсутності під час зупинки транспортного засобу у позивача посвідчення водія відповідної категорії, а отже, не надано доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про розмір витрат на оплату правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві просив суд, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 1000,00 грн.

У відповідності до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано договір про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2021 року, укладений між адвокатом Попович Юлією Олександрівною та Стрічкою Владиславом Вікторовичем, додаткова угода до договору про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2021 року, опис виконаних робіт, квитанція від 06.04.2021 р. про оплату послуг адвоката у сумі 1000,00 грн, звіт про кількість витраченого часу через надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2021 р. (а.с. 9-15).

Зі змісту звіту про кількість витраченого адвокатом Попович Ю.Ю. часу через надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 01/04 від 01.04.2021 р., встановлено, що адвокатом були здійснені наступні дії:

- попереднє опрацювання матеріалів, вартість послуги склала 200,00 грн., витрачений час 0,5 год;

- опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини; формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, вартість послуги склала 200,00 грн, витрачений час 0,5 год;

- підготовка позовної заяви щодо оскарження постанови ДП 18 № 771285, завірення додатків до неї, направлення позовної заяви до Краснопільського районного суду Сумської області, вартість послуг склала 600,00 грн, витрачений час 2 год.

Положеннями ч.5 ст.134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування та оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що сама по собі справа не є складною, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу.

Між тим, колегія суддів зазначає, що адвокатом у повному обсязі були надані позивачеві послуги із вивчення судової практики у спірних правовідносинах, надання відповідних консультацій та формування позовної заяви з викладенням позиції позивача, загально витрачений адвокатом час склав 3 години, а сума витрат на правничу допомогу склала 1000 грн, що є цілком співмірним з обсягом виконаних робіт, кількістю витраченого часу та інтелектуальних і матеріальних ресурсів.

Довід апеляційної скарги, що адвокатом мало б бути використано значно менше часу на формування позову та дослідження судової практики із спірного питання, оскільки спір є нескладним, колегія суддів не приймає, оскільки адвокатом була використана достатня кількість часу для надання повного обсягу послуг за договором про надання правової допомоги, а використання шаблонних формулярів позовів та складання процесуальних документів без ретельного дослідження законодавства із спірних питань не відповідатиме принципам і засадам здійснення адвокатської діяльності.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу не є завищеними, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, а тому суд першої інстанції правильно стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.05.2021 року у справі № 578/371/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13.05.2021 року у справі № 578/371/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський