Справа № 320/3731/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2021 року справа №320/3731/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 24.08.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.08.2018.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що відповідачем до теперішнього часу не призначено ОСОБА_1 пенсію за віком за її заявою у зв`язку з ненаданням нею довідки про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування, на якій вона працювала у період з 01.01.1998 по 31.12.2003.

Позивачка стверджує, що вона самостійно зверталася до органів виконавчої влади для отримання відповідної довідки, проте жоден з органів не надав відповідний документ та не роз`яснив, де саме ОСОБА_1 може отримати відповідну довідку, враховуючи, що підприємницькою діяльністю позивачка займалася на території Автономної Республіки Крим, яка наразі окупована Російською Фередацією.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача, оскільки нею разом із заявою про призначення пенсію було надано усі наявні у неї необхідні документи, які підтверджують здійснення підприємницької діяльності у вищевказаний період, та, відповідно, наявність достатнього стажу для призначення пенсії за віком.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що з наданих позивачкою разом із заявою про призначення пенсії документів вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 6 місяців та 14 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач зазначив, що період роботи позивачки з 24.03.1998 по 31.12.2003 не врахований до страхового стажу, у зв`язку з тим, що надане ОСОБА_1 свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 06.06.1995 №0003630 не надає можливості визначити, за якою системою оподаткування позивачкою провадилась підприємницька діяльність.

Відповідач зауважив, що позивачка не надала довідку про її реєстрацію в якості суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування, на якій особа працювала у період з 01.01.1998 по 31.12.2003.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірне рішення прийнято правомірно та обґрунтовано.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в місті Севастополі, 26.09.1997 (а.с.9-13).

Трудова книжка серії НОМЕР_2 від 23.02.1960 містить такі записи про роботу на навчання позивачки:

- з 01.09.1977 по 30.06.1982 - навчання в Яролавському політехнічному інституті;

- з 15.09.1982 по 29.10.1984 робота інженером-конструктором в управлінні головного механіка Ярославського моторного заводу "Промислове об`єднання "Автодизель - 775";

- з 08.04.1985 по 24.03.1987 - робота черговим в офіцерському гуртожитку військової частини польової пошти 89326;

- з 25.03.1987 по 04.07.1987 - робота черговим в офіцерському гуртожитку військової частини польової пошти 04318;

- 14.07.1988 по 01.09.1990 - робота інженером (начальником зміни) котельної ДКВР;

- з 01.09.1990 по 28.02.1991 - робота інженером (начальником зміни) в ДКВР при військовій частині НОМЕР_3 ;

- з 01.03.1991 по 20.05.1992 - робота інженером (начальником зміни) в ДКВР при Гвардійській КЕУ;

- з 21.05.1992 по 23.03.1998 - робота інженером з охорони праці та техніки безпеки на Малому промислово-торговому підприємстві "Марія" (а.с.15-17).

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 15.09.1984, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, за яким прізвищем подружжя є ОСОБА_4 (а.с.21).

Відповідно до довідки Києво-Святошинського районного військовому комісаріату від 16.04.2019 №3/342 майор ОСОБА_2 проходів дійсну військову службу в Монголії, м.Сайн-Шанд при військовій частині пп 55626 з вересня 1983 року по вересень 1987 року.

Разом з ОСОБА_2 проживала дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність інженер хімік-технолог і не працювала з жовтня 1984 року по квітень 1985 року, у зв`язку з неможливістю працевлаштування (а.с.24).

Судом встановлено, що 06.06.1995 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_5 (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 21.11.2018 про призначення пенсії за віком (а.с.30).

Як вбачається з розписки-повідомлення, позивачкою були додані такі документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрації); паспорт громадянина України; трудова книжка; диплом про навчання; довідку з ДПС про облік як суб`єкт підприємницької діяльності; довідка з СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; заяву про спосіб виплати пенсії (через банк); свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб (а.с.74-95).

Рішенням Київо-Святошинського управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.03.2019 №2279 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Так, у рішенні зазначено, що листом від 25.02.2019 №2644/02 зроблено запит до Києво-Святошинського ДПІ ГУ ДФС у Київській області з проханням надати довідку щодо періодів провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у тому числі із застосуванням фіксованого податку (з 01.01.1998 по 31.12.2003).

Заява про призначення пенсії зареєстрована 21.11.2018 (реєстраційний №2279).

Листом від 05.12.2018 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність 25 років страхового стажу та необхідність донести документи, що підтверджують форму оподаткування за період 1998-2003 рр.

Додаткові документи позивачем не надано.

Станом на 04.03.2018 страховий стаж склав 23 роки 6 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

У рішенні вказано, що позивач набуде право на пенсію за віком 23.02.2023 або у разі документального підтвердження наявності 25 років страхового стажу (а.с.68-69).

Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 19.03.2019 №3618 повідомило, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком,оскільки станом на 04.03.2018 її страховий стаж склав 23 роки 6 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Позивачка набуде право на пенсію за віком 23.02.2023 або у разі документального підтвердження наявності 25 років страхового стажу (а.с.31).

Судом встановлено, що позивачка зверталася до Пенсійного фонду України із роз`ясненням щодо того, чи наявне у ОСОБА_1 право на призначення пенсії з віком.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 15.03.2019 №3928/С-1000 повідомив позивачці, що оскільки нею не надано документів, які підтверджують систему оподаткування, період ведення нею підприємницької діяльності з січня 1998 року по грудень 2003 року не враховано до її страхового стажу.

У вказаному листі зазначено про правомірність прийняття відповідачем рішення від 04.03.2019 №2279 (а.с.32).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не призначення пенсії, позивачка звернулася з даним позовом до суду про визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина третя статті 24 Закону №1058).

Відповідно до пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);

2) проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно;

3) перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно;

4) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з статтею 3 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закону №1788) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також:а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно з частинами першою-другою статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Частиною першою статті 45 Закону №1058 встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частина друга статті 45 Закону №1058).

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04.03.2019 №2279 було відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058, з огляду недостатність страхового стажу (23 роки 6 місяців та 14 днів).

Так, у вказаному рішенні зазначено про неврахування до страхового стажу періоду здійснення позивачкою як фізичною особою-підприємці господарської діяльності з 1998 по 2003 роки, з огляду на ненадання документів, які підтверджують форму оподаткування за вказаний період.

Отже, фактично спірні обставини у цій справі виникли у зв`язку з необхідністю підтвердження позивачкою страхового стажу, набутого нею піж час провадження підприємницької діяльності у період з 01.01.1998 по 31.12.2003.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що період роботи позивачки з 24.03.1998 по 31.12.2003 не врахований до страхового стажу, у зв`язку з тим, що надане ОСОБА_1 свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 06.06.1995 №0003630 не надає можливості визначити, за якою системою оподаткування позивачкою провадилась підприємницька діяльність.

Відповідач зауважив, що позивачка не надала довідку про її реєстрацію в якості суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування, на якій особа працювала у період з 01.01.1998 по 31.12.2003, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, з аналізу наведених положень вбачається, що до страхового стажу включається період здійснення особою підприємницької діяльності за певних умов, а саме: за період з 01.01.1998 по 31.12.2003 провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (у тому числі із застосуванням фіксованого податку) зараховується до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків.

У позовній заяві позивачка зазначає, що у період з 06.06.1995 по 31.12.2009 ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням фіксованого податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка після отримання відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні пенсії самостійно вчиняла дії щодо отримання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності з інформацією про систему оподаткування.

Судом встановлено, що Геніченське управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на заяву позивачки листом від 02.04.2019 №1492/ФОП/21-22-54-18 повідомило, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець не перебуває на податковому обліку в Головному управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі з 24.04.2017 (11 стан платника, припинено за рішенням платника, але КОР не пусті), дата державної реєстрації в м.Севастополі 06.06.1995 №00003630.

У листі вказано, що інформація про систему оподаткування та сплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів з моменту 01.01.1998 по 31.12.2003 відсутня. В електронних базах платників ГУ ДФС у Херсонській області, АРК Крим та м.Севастополі наявна інформація з 2012 року. На паперових носіях документи не передавались (а.с.33).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до Міністерства юстиції України із заявою про підтвердження трудового стажу фізичної особи-підприємця.

Міністерство юстиції України листом від 26.03.2019 №11821/С-3504/8.4.3 повідомило позивачці, що оскільки вимогами чинного законодавства не встановлені вимоги щодо форми та змісту довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, яка є підтвердженням трудового стажу фізичної особи-підприємця з 01.01.1998 по 31.12.2003, вказаний документ може бути складений у довільній формі за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (а.с.34).

Головне управління ДФС у Київській області на звернення позивачки листом від 21.05.2019 №12662/С/10-36-13-05 повідомило, що за даними ІТС "Податковий блок" інформація щодо ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 01.01.1998 по 31.12.2003 у податкового органу відсутня (а.с.36).

Державна податкова служба України листом від 26.02.2020 №7217/6/99-00-04-05-03-06 повідомила позивачці про те, що у період з 06.06.1995 по 27.04.2017 позивачка перебував на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області як фізична особа-підприємець. 27.04.2017 ОСОБА_1 було знято з обліку як платника податків.

Позивачці було запропоновано звернутись до Міністерства юстиції України для отримання довідки про реєстрацію особи суб`єктом підприємницької діяльності.

Також позивачці було запропоновано звернутись до Міністерства соціальної політики України як центрального органу, який здійснює формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Отже, з матеріалів справи вбачаться, що Геніченське управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі у листі від 02.04.2019 №1492/ФОП/21-22-54-18 зазначило про неможливість надання інформації щодо позивачки як платника податків за період з 1998 по 2011 роки, з огляду на відсутність доступу до паперових носіїв відповідних документів.

Відсутність доступу до відповідних носіїв зумовлена тим, що відповідні документи знаходяться на території Автономної Республіки Крим, де ОСОБА_1 як ФОП провадила свою господарську діяльність до 2014 року.

Згідно з частинами першою-другою статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Статтею 3 Закону №1207 визначено, що тимчасово окупована територія для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Отже, судом встановлено, що неможливість надання позивачкою відповідної довідки зумовлена тим, що документація у паперовій формі з інформацією про сплату позивачкою як ФОП ОСОБА_1 фіксованого податку за період з 24.03.1998 по 31.12.2003 знаходиться на тимчасово окупованій території.

Суд вважає, що дана обставина безпідставно була залишена поза увагою Головним управлінням Пенсійним фонду України у Київській області під час розгляду поданих позивачкою документів про призначення пенсії.

У рішенні від 04.03.2019 №2279 вказано про звернення відповідача до Києво-Святошинського ДПІ ГУ ДФС у Київській області з проханням надати довідку щодо періоду провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у тому числі із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 31.12.2013.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем відповіді на вказаний запит.

Отже, фактично вказане рішення було прийняте за відсутності відповіді на запит.

Будь-яких інших дій для отримання відповідної інформації відповідач не вчиняв.

Суд вважає, що відповідач, у зв`язку із анексією АР Крим позбавлений можливості провести перевірку інформації щодо періоду підприємницької діяльності позивачки первинним документам, не має покладати надмірного тягаря та обов`язку щодо підтвердження такої інформації на позивачку.

На думку суду, неможливість надання позивачкою довідки щодо періоду провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з огляду на перебування первинних документів на тимчасово окупованій території, в даному випадку, не може позбавляти її права на отримання пенсії, оскільки з Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 24.08.2018.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту прав та інтересів прав позивачки є визнання протиправним та скасування рішення Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.03.2019 №2279, яким і було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.08.2018 суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Як було вказано вище, відповідно до частини статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що пенсійного віку позивачка досягла 23.08.2019 та звернулася за призначенням пенсії протягом трьох місяців (21.11.2029), пенсія має бути призначена їй з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку з 24.08.2019.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.03.2019 №2279 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 24.08.2019 пенсію за віком.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.