Справа № 520/17195/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 р. Справа № 520/17195/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 18.03.21 по справі № 520/17195/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Харківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах періоди роботи з 02.01.1986 по 18.07.1988 на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійському цеху кріплення скважин об`єднання «Полтавнафтогазгеологія»; період роботи з 19.07.2017 по 29.09.2020 на посаді машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони в ТОВ «Полтавська бурова компанія»; періоди роботи на Крайній Півночі з 21.01.2006 по 20.04.2006, з 28.04.2006 по 27.07.2006, з 13.08.2006 по 12.11.2006, з 12.11.2006 по 11.122007, з 03.03.2007 по 02.06.2007, з 19.05.2007 по 18.08.2007, з 11.10.2007 по 03.04.2014 в ТОВ «КНГ СЕРВІС»; з 01.07.2016 по 15.06.2017 у ТОВ «Ресурс», по трудовому договору №427 від 01.07.2016; періоди роботи за списком №2 у Російській Федерації з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015, з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 в ТОВ «Управління технологічного транспорту «КаРС»;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області зарахувати до його страхового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах періоди роботи з 02.01.1986 по 18.07.1988 на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійському цеху кріплення скважин об`єднання «Полтавнафтогазгеологія»; період роботи з 19.07.2017 по 29.09.2020 на посаді машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони в ТОВ «Полтавська бурова компанія»; періоди роботи на Крайній Півночі з 21.01.2006 по 20.04.2006, з 28.04.2006 по 27.07.2006, з 13.08.2006 по 12.11.2006, з 12.11.2006 по 11.122007, з 03.03.2007 по 02.06.2007, з 19.05.2007 по 18.08.2007, з 11.10.2007 по 03.04.2014 в ТОВ «КНГ СЕРВІС»; з 01.07.2016 по 15.06.2017 у ТОВ «Ресурс», по трудовому договору від 01.07.2016 №427; періоди роботи за списком №2 у Російській Федерації з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015, з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 у ТОВ «Управління технологічного транспорту «КаРС» та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, за списком №2 згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», з дня виникнення права, а саме з 22.08.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію на пільгових умовах періоди роботи з 02.01.1986 по 18.07.1988 на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійському цеху кріплення скважин об`єднання «Полтавнафтогазгеологія», період роботи з 19.07.2017 по 29.09.2020 на посаді машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони в ТОВ «Полтавська бурова компанія»; періоди роботи на Крайній Півночі з 21.01.2006 по 20.04.2006, з 28.04.2006 по 27.07.2006, з 13.08.2006 по 12.11.2006, з 12.11.2006 по 11.122007, з 03.03.2007 по 02.06.2007, з 19.05.2007 по 18.08.2007, з 11.10.2007 по 03.04.2014 в ТОВ «КНГ СЕРВІС»; з 01.07.2016 по 15.06.2017 у ТОВ «Ресурс», по трудовому договору від 01.07.2016 №427; періоди роботи за списком №2 у Російській Федерації з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015, з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 у ТОВ «Управління технологічного транспорту «КаРС».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.09.2020 з приводу призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що з наданих позивачем документів до управління не вбачається підстав для зарахування роботи позивача за Списком №2, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати та відомості про сплату страхових внесків, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні правові підстави для зарахування спірних періодів роботи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, досягнувши пенсійного віку, 29.09.2020 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закону України №1058-IV) (а.с. 18).

Рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 05.10.2020 №4984 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 114 Закону України №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача становить 27 років 9 місяць 21 день, у тому числі пільговий стаж, який підлягає зарахуванню 3 роки 11 місяців 3 дні, що за висновками відповідача не дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До страхового стажу не включено період роботи позивача:

- з 02.01.1986 по 18.07.1988 за професією на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійському цеху кріплення скважин обєднання «Полтавнафтогазгнологія»;

- 19.07.2017 по 31.08.2020 за професією машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони у ТОВ «Полтавська бурова компанія».

Вказані періоди роботи позивача не зараховані відповідачем, у зв`язку відсутністю посилання на відомості про нарахування заробітної плати.

Водночас, до страхового стажу не включено період роботи позивача:

- з 21.01.2006 по 20.04.2006, 28.04.2006 по 27.07.2006, 13.08.2006 по 12.11.2006, 12.11.2006 по 11.12.2007, 03.03.2007 по 02.06.2007, 19.05.2017 по 18.08.2007, 11.10.2007 по 03.04.2014 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ Сервіс»;

- з 01.07.2016 по 15.06.2017 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ресурс» по трудовому договору від 01.07.2016 №427;

- з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015 , з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КаРС".

Вказані періоди роботи позивача не зараховані відповідачем, оскільки відсутні дані про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с. 17).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків та про відсутність даних про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Положеннями статті 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 (далі по тексту - Інструкція №58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З правового аналізу наведених норм вбачається, що застосування правових норм Порядку №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності у трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 26.07.1993 колегією суддів встановлено, що у ній наявний запис щодо роботи позивача у період з 02.01.1986 по 18.07.1988 за професією на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійській цех кріплення скважин об`єднання «Полтавнафтогазгнологія» та у період з 19.07.2017 по 31.08.2020 за професією машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони у ТОВ «Полтавська бурова компанія» (а.с. 11, 16).

Проте, вказані періоди не зараховані відповідачем з посиланням на відсутність відомостей про заробітну плату.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2018 у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Таким чином, відповідачем безпідставно не зараховані періоди роботи позивача з 02.01.1986 по 18.07.1988 за професією на посаді моториста цементувального агрегату 5 розряду в Балаклійській цех кріплення скважин об`єднання «Полтавнафтогазгнологія» та з 19.07.2017 по 31.08.2020 за професією машиніста з цементування свердловин автотранспортної колони у ТОВ «Полтавська бурова компанія».

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне зарахування періодів роботи з 21.01.2006 по 20.04.2006, 28.04.2006 по 27.07.2006, 13.08.2006 по 12.11.2006, 12.11.2006 по 11.12.2007, 03.03.2007 по 02.06.2007, 19.05.2017 по 18.08.2007, 11.10.2007 по 03.04.2014 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ Сервіс», з 01.07.2016 по 15.06.2017 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ресурс» по трудовому договору від 01.07.2016 №427, з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015 , з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КаРС», колегія суддів зазначає наступне.

У матеріалах адміністративної справи наявні трудові договори:

- за №427 від 01.07.2016, укладений між ТОВ «Ресурс» (Роботодавець) та позивачем (Робітник) (а.с. 62-64);

- за №624 від 21.01.2006, від 28.04.2006, від 13.08.2006, від 12.11.2006, від 03.03.2007, від 19.05.2007 укладений між ТОВ «КНГ-Сервіс» (Роботодавець) та позивач (Робітник) (а.с. 42-47).

Відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до пільгового стажу позивача періоди роботи з 21.01.2006 по 20.04.2006, 28.04.2006 по 27.07.2006, 13.08.2006 по 12.11.2006, 12.11.2006 по 11.12.2007, 03.03.2007 по 02.06.2007, 19.05.2017 по 18.08.2007, 11.10.2007 по 03.04.2014 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ Сервіс», з 01.07.2016 по 15.06.2017 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ресурс» по трудовому договору від 01.07.2016 №427 та з 29.08.2014 по 14.12.2014, з 16.12.2014 по 18.08.2015 , з 19.08.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КаРС» вказує на підставу такого неврахування - відсутність даних про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі по тексту - Угода).

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Приписами частини другої статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З наведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону України №1058).

Згідно із пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону України №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Таким чином, враховуючи те, що єдиною підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача на Крайній Півночі у Російській Федерації було відсутність даних про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтлованого висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового страхового стажу спірні період роботи на Крайній Півночі у Російській Федерації.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/17195/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко