Справа № 263/8554/20
Суддя: Киян Д. В.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/8554/20
Провадження 2-а/263/29/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кияна Д.В., за участю секретаря судового засідання Коваль О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління державної міграційної служби у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 000492 від 12.06.2020. В обґрунтування позову зазначив, що 12.06.2020 головним спеціалістом Авдіївського міського сектору ГУ ДМС України в Донецькій області Заваденко І.М. було винесено оскаржувану постанову, згідно якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн. Згідно вказаної постанови з 10.08.2019 на порушення встановлених правил перебування іноземців в Україні він надає житло за адресою: АДРЕСА_1 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , яка з 04.08.2019 незаконно знаходиться на території України. Із даною постановою він не згоден та вважає її неправомірною, виходячи з наступного. Так, він з 05.09.2017 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу в них народилася спільна дитина ОСОБА_3 06.05.2019 вони - сім`єю прибули до України, про що свідчить відмітка в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон, після чого вийняли квартири для проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 31.07.2019 ОСОБА_2 потрапила до Авдіївської ЦМЛ, з діагнозом: посттравматична (травма 2009р.) дисциркуляторна енцефалопатія на тлі шийного остеохондрозу, с/п оперативного встановлення імплантанта «Атлантіс елемент» С4-С5 хребців у 2009р., після 10-денного перебування на стаціонарному лікуванні, вона була виписана. Однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 потребувала стороннього догляду та не мала можливості покинути територію України у встановлений законом строк. Тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП. Крім того позивач, зазначає, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, є саме надання послуг, проте, оскільки він є чоловіком ОСОБА_2 , він не може надавати їй послуги. Просить визнати дії головного спеціаліста Авдіївського міського сектору ГУ ДМС України в Донецькій області Заваденко І.М. незаконними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

Представник відповідача подав до суду відзив згідно якого просив у вимогах позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки постанова винесена 12.06.2020, а з відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду тільки 14.07.2020. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 прибула до України 06.05.2019, на запрошення чоловіка ОСОБА_1 , через КПП «Гоптєвка» та мешкала в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та після 90-денного терміну перебування не виїхала з України, тому 11.06.2020 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме: за ухилення з 04.08.2019 від виїзду з України після закінчення дозволенного терміну перебування на Україні. 12.06.2020 відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ПН МДО № 000492 від 12.06.2020 згідно якою останній з 10.08.2019 на порушення встановлених правил перебування іноземців в Україні надав житло за адресою: АДРЕСА_1 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , яка з 04.08.2019 незаконно знаходиться на території України. На думку представника відповідача для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП достатньо самого факту надання житла, тому винесену постанову вважає законною та обґрунтованою.

Ухвалою судді від 14.08.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві час для усунення недоліків.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.09.2020 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами ст. 286 КАС України.

Розгляд справи проводиться в порядку ст. 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, судом встановлено, що 12.06.2020 Авдіївським міським сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000492, згідно якої останній з 10.08.2019 на порушення встановлених правил перебування іноземців в Україні надає житло за адресою: АДРЕСА_1 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , яка з 04.08.2019 незаконно знаходиться на території України, оскільки прибула на територію України 06.05.2019 через КПП «Гоптєвка». Місце скоєння порушення: м. Авдіївка, Донецька область.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО 000492 від 12.06.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаних дій, а саме: правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено шлюб 05.09.2017, про що зроблений відповідний актовий запис № 87.

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Реєстрації народження була проведена Управлінням РАЦС адміністрації міста Бєлгорода Бєлгородської області Російської Федерації.

Відповідно до довідки Авдіївської центральної міської лікарні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.07.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом: посттравматична (травма 2009р.) дисциркуляторна енцефалопатія на тлі шийного остеохондрозу, с/п оперативного встановлення імплантанта «Атлантіс елемент» С4-С5 хребців у 2009р.

З витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1444-1, виданого Покровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.04.1999 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, держави - учасниці повинні охороняти сім`ю, дитинство, материнство, батьківство та створювати мови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного життя.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання.

Приписами ст. 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування.

Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У ст. 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу слід було довести протиправність правопорушень (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ст. 206 КУпАП, що, на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, полягало у наданні житла громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , яка знаходиться на території України незаконно.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не було вчинено правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП, зокрема, щодо надання житла громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , оскільки дана обставина спростовується наданими суду доказами, згідно яких вона проживала у житлі, розташованому по АДРЕСА_1 , що не є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , а тому відсутні і підстави для притягнення останього до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, постанова серії ПН МДО №000492 від 12.06.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, а вимога позивача щодо визнання дій незаконними задоволенню не підлягає.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо порушення процесуальних строків позивачем для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки на думку суду позивачем не порушені такі строки. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 20.06.2020 направив вказаний позов до Донецького окружного адміністративного суду Донецької області, що підтверджується копією чеку ПАТ «Укрпошта» та копією адміністративного позову з зазначенням вхідного № 6004/20 від 24.06.2020.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на позивача сплачений судовий збір у сумі 420,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 73-77, 241-246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 7, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 268, 283Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до головного управління державної міграційної служби у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення від 12.06.2020 серії ПН МДО № 000492, винесену відносно ОСОБА_1 за ст. 206 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Киян