Справа № 420/3761/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3761/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, такою що не підлягає виконанню, не діючою та скасування вимоги, визнання відсутності боргів, стягнення коштів, зобов`язати вчинити певні дії, визнання протиправними дії та бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправною, не обґрунтованою, не дійсною, що не підлягає виконанню та скасувати судом «Вимогу» Білгород - Дністровського міжрайонного управління ПФ в Одеській області (УПФУ) № Ф-636-У від 09.04.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 , відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам, боргу в розмірі - 979,59 грн. по ЄСВ за період ведення позивачем СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 р. по 14.03.2011 р., яка не доведена відповідачем до відома позивача по нинішній період (11 років), складена відповідачем за відсутності на те підстав і доказів, без урахування всіх обставин. необхідних для прийняття рішення (вимоги), оскільки на те є всі законні підстави і тверді, що визначають, достатні і бездоганні докази.

- зобов`язати відповідача не застосовувати (не виконувати), заборонити відповідачу - ГУ ПФУ застосовувати протиправну, необґрунтовану, не дійсну, що не підлягає виконанню «Вимогу» УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012 р. по відношенню до позивача, ОСОБА_1 , застосування вказаної «Вимоги» відповідачем -ГУ ПФУ та / або іншими суб`єктами владних повноважень означає і є навмисним, систематичним правопорушенням, яке тягне за собою відповідальність.

- врахувати судом фактичні обставини і визнати - у позивача, ОСОБА_1 , на законному рівні, відсутність будь-які заборгованості по податках, обов`язковим внескам, в т.ч. по ЄСВ, були відсутні і відсутні обов`язки платника ЄСВ за період ведення позивачем СПД (суб`єкта підприємницької діяльності) на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 р. по 14.03.2011 р.;

- відшкодувати на користь позивача, ОСОБА_1 , одним платежем, в повному обсязі в термін в 10-ти денний (десятиденний) календарний день з дати винесення судом рішення суму виплати відшкодування моральної шкоди, заподіяної відповідачем - ГУ ПФУ, а саме відшкодувати станом на березень 2021 р. не менше:

в іноземній валюті, в Євро відшкодувати не менше: 2 627 000,00 (дві мільйони шістсот двадцять сім тисяч Євро).

у національній валюті в грн. сума відшкодування моральної шкоди еквівалентно до іноземної валюта, до Євро по курсу не менше 34,1459 грн. за 1 Євро по Національному банку України відшкодувати не менше: 89 701 279,00 грн. (вісімдесят дев`ять мільйонів сімсот одна тисяча двісті сімдесят дев`ять гривень).

- відшкодувати при простроченні прострочену суму виплати моральної шкоди на позивача, ОСОБА_1 , заподіяної відповідачем - ГУ ПФУ (діями, бездіяльністю, протиправною, необґрунтованою, не дійсною, що не підлягає виконанню, не доведеної відповідачем до відома позивача «Вимогою» УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012 р., про протиправне, примусове стягнення і протиправно, необґрунтовано, примусово стягнутих і отриманих неповноважним стягувачем на користь стягувача, відповідача - ГУ ПФУ з пенсії позивача, відсутнього боргу в розмірі - 979, 59 грн. за ЄСВ , через 9 років за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 р. по 14.03.2011 р., стягнуто незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, залишаючи позивача без засобів існування, здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, стягнуті, в підсумку - 1117,63 грн.) відшкодувати з початку моменту прострочення за кожен день прострочення, а саме з 10-го дня після винесення судом рішення, до моменту повного фактичного розрахунку з позивачем, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати позивачу на користь позивача, в залежності від місяця в якому буде винесено судом рішення, в подальшому з моменту прострочення суми виплати зі збільшенням за кожен день прострочений по 2% пені щоденних на всю суму яка утворилася (належну до виплати позивачу) + 3% на всю суму по дату повного розрахунку з позивачем на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди, при тому, прошу відшкодувати без будь-яких обчислень, тобто + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить мата для відшкодування на користь позивача), тобто звільнити позивача від належних обчислень з суми, яку належить мати для відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

- стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 , з відповідача - ГУ ПФУ в повному обсязі суму виплати по компенсації знецінення, видів неустойки які утворилися спочатку і що тривають накопичуватися до основної, базової суми 979,59 грн. за необґрунтовано, протиправно, примусово стягнутих і отриманих відповідачем, на користь відповідача з пенсії позивача, здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу по ЄСВ, з грудня 2018 р. до моменту повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем, стягнути в термін 5-тідневнго (п`ятиденного) робочого дня або з 8-мидневного (восьмиденного) календарного дня з дати винесення судом рішення по даному позову, а саме що утворилася до основної базової суми шляхом врахування наступних критерій (видів неустойки):

коефіцієнта інфляції (через здешевлення, знецінення грошей), що підлягає неустойка у вигляді: 3% інфляційних (річних), 20% штрафу за невиконання відповідачем зобов`язання (боргу, що утворився перед позивачем), і 2% пені щоденних за прострочення боргу, утворився у відповідача перед позивачем на базову суму в розмірі - 979.59 грн., необґрунтовано отриманих відповідачем з пенсії позивача, починаючи з моменту вираховування з пенсії позивача, а саме з грудня 2018 р. по дату повного розрахунку відповідача перед позивачем + 3% на всю суму по дату повного розрахунку відповідача з позивачем, при тому, прошу стягнути без будь-яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), звільнити позивача від належний обчислень з суми , яку належить для виплати на користь позивача, належні виплати, обчислення провести за рахунок відповідача - ГУ ПФУ, стягнути станом на березень 2021р. в розмірі не менше: 15 745,88 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок п`ять грн., 88 коп.) без базової суми - 979,59 грн., а разом з базовою сумою 979,59 грн. (за невиконаним відповідачем - ГУ ПФУ, рішення суду що вступила в силу Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р. по справі №815/39/17), разом стягнути на користь позивача в розмірі - 16 725,44 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять п`ять грн., 44 коп.). З подальшим зростанням, збільшенням до повного розрахунку відповідача з позивачем.

- стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 , з відповідача - ГУ ПФУ в повному обсязі одним платежем при простроченні з моменту прострочення з урахуванням штрафних санкцій прострочену суму виплати по компенсації знецінення, видів неустойки що утворилися спочатку і триваючі накопичуються до основної базової суми 979,59 грн. за необґрунтовано, стягнутих і отриманих відповідачем з пенси позивача (з грудня 2018 р.), здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, відсутнього, який не відповідає фактичним обставинам боргу по ЄСВ, стягнути в терміни в 5-ти денний (п`ятиденний) робочий день або в 8-денний календарний день з дати винесення судом рішення за позовом позивача зі збільшенням до моменту повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем на користь позивача, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду відповідачем перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій, а саме за кожен день прострочення по 2% нені щоденних на всю останню прострочену, що утворилася суму виплати + 3% на всю суму по дату повного розрахунку відповідача з позивачем, при тому, Прошу стягнути без будь-яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податей та інші відрахування з суми, яку належите для відшкодування на користь позивача), звільните позивача від належних обчислень з суми, яку належить для виплати на користь позивача, належні виплати, обчислення провести за рахунок відповідача - ГУ ПФУ.

- стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 , з відповідача - ГУ ПФУ одним платежем в повному обсязі з моменту прострочення з урахуванням штрафних санкцій вже прострочену базову суму виплати відповідачем позивачу в розмірі - 979.59 грн. за необґрунтовано отримані відповідачем з пенсії позивача (здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу по ЄСВ), стягнути з відповідача з моменту з якого вступила в законну чинність Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р. у справі №815/39/17 - про стягнення з відповідача - ГУ ПФУ (позивач у справі №815/39/17) на користь ОСОБА_1 , в розмірі - 979,59 грн. по ЄСВ, необґрунтовано отримані відповідачем за Постановою ДВС від 04.12.2017 р. ВП №55193991 про примусове виконавче провадження на підставі що не підлягає виконанню виконавчий лист Одеського окружного суду від 23.02.2019 р. №815/39/17, на підставі незаконної, необґрунтованої Постанови окружного адміністративного суду від 09.02.2017 р. у справі №815/39/17, прошу стягнути в рамках даного позову на користь позивача за кожен день прострочення до моменту повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем, зобов`язати судом відповідача - ГУ ПФУ виконати рішення суду щодо відшкодування на користь позивача в терміни 5-тидневного (п`ятиденного) робочого дня або 8-мидневного (восьмиденного) календарного дня з дати винесення судом рішення по даному позову з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду відповідачем перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати відповідачем позивачу за кожен день прострочення по 2% пені щоденних на всю останню прострочену, що утворилася суму, належну до виплати відповідачем позивачу + 3% на всю суму но дату повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем, при тому, прошу стягнути без будь-яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податей та інші відрахування з суми, яку належить для виплати на користь позивача), звільнити позивача від обчислень з суми, яку належить для виплати на користь позивача, належні виплати, обчислення стягнути з відповідача - ГУ ПФУ, станом в період з 19.12.2019 р. включно лютий 2021 р., на 01.03.2021 р. і прошу стягнути не менше: 71 641,05 грн. (сімдесят одна тисяча шістсот сорок одна грн., 05 коп.) не менше + 979,59 грн. (базова сума) Разом 72 620.64 грн. (Сімдесят і дві тисяч шістсот двадцять грн.).

- стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 , з відповідача - ГУПФУ одним платежем в повному обсязі в терміни в 5-ти денний (п`ятиденний) робочий день або в восьмиденний календарний день з дати винесення судом рішення за явно понесені позивачем обов`язкові витрати через відповідача (до звернення в суд і в період оскарження в суді дії, бездіяльності і протиправну, не дійсну, що не підлягає виконанню «Вимогу» УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012р. і необґрунтовано, протиправно, примусово стягнені і отримані стягувачем, на користь відповідача - ГУ ПФУ з пенсії позивача 979, 59 грн. за ЄСВ відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу по ЄСВ, незаконно посягаючи на майно позивача, здійснюючи геноцид) стягнути з відповідача суму з урахуванням:

коефіцієнта інфляції (через здешевлення, знецінення грошей), що піддягає неустойка у вигляді: 3% інфляційних (річних), 20% штрафу що утворився у відповідача борг перед позивачем за явно і очевидно понесені витрати позивачем через відповідача і 2% пені щоденних за прострочення основної суми перед позивачем за понесені позивачем неминучі витрати через відповідача, при тому, прошу стягнути без будь - яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), належні обчислення стягнути з відповідача - ГУ ПФУ, стягнути станом на березень 2021р. в розмірі не менше: 116 138,96 грн. (сто шістнадцять тисяч сто тридцять вісім грн., 96 коп.).

- стягнути на користь позивача, ОСОБА_1 , з відповідача - ГУ ПФУ одним платежем в повному обсязі при простроченні за кожен день прострочення з початку моменту прострочення суму виплати відповідачем позивачу за явно понесені позивачем неминучі витрати через відповідача, з дня закінчення строку для виплати відповідачем позивачу, а саме в терміни в 5-ти денний (п`ятиденний) робочий день або в восьмиденний календарний день з дати винесення судом рішення, за кожен день прострочення до моменту повного Фактичного розрахунку відповідача з позивачем, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати відповідачем позивачу в залежності від місяця в якому буде винесено судом рішення в подальшому зі збільшенням за кожен день прострочення по 2% пені щоденних на всю останню прострочену, що утворилася у відповідача суму боргу, належну до виплати відповідачем позивачу + 3% на всю суму по дату повного розрахунку відповідача з позивачем, при тому, Прошу стягнути без будь - яких числень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), належні обчислення стягнути з відповідача - ГУ ПФУ, зробити за рахунок відповідача.

- відшкодувати на користь позивача, ОСОБА_1 , одним платежем, в повному обсязі в термін в 10-ти денний (десятиденний) календарний день з дати винесення судом рішення суму виплати відшкодування упущеної, можливої вигоди, завданої шкоди через відповідача - ГУ ПФУ (діями, бездіяльністю, його протиправної, необґрунтованою, не дійсною, що не підлягає виконанню, не доведеної відповідачем до відома позивача «Вимогою» УТТФУ № Ф-636-У від 09.04.2012р. про примусове стягнення з позивача і протиправно, необґрунтовано, примусово стягнутих і отриманих неповноважним стягувачем, відповідачем - ГУ ПФУ з пенсії' позивача, відсутній, який не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі - 979,59 грн. за ЄСВ через 9 років за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005р. по 14.03.2011р., стягнутих незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії1, залишаючи без засобів існування, явно здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, стягнені в результаті - 1117,63 грн,), при тому, прошу відшкодувати без будь-яких обчислень, тобто + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), тобто звільнити позивача від належних обчислень з суми, яку належить для відшкодування шкоди на користь позивача, а саме відшкодувати станом на березень 2021р. не менше: в іноземній валюті, в Євро відшкодувати не менше: 900 000 000,00 Євро (дев`ятсот мільйонів Євро).

У національній валюті в грн. сума відшкодування моральної шкоди еквівалентно до іноземної валюти, до Євро по курсу не менше - 34.1459 грн. за 1 Євро по Національному банку України відшкодувати не менше: 3 000 000 000 грн. (три мільярди грн.).

- відшкодувати на користь позивача, ОСОБА_1 , одним платежем, в повному обсязі при простроченні прострочену суму виплати відшкодування упущеної, можливої вигоди. завданої відповідачем через відповідача - ГУ ПФУ (діями, бездіяльністю; протиправним вимогою, незаконно, протиправно, необґрунтовано, примусово стягнутого з пенсії позивача, незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, здійснюючи геноцид по відношенню до позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу - в розмірі - 979,59 грн. по ЄСВ, в результаті - 1117,63 грн.) з початку моменту прострочення суми виплати позивачу за кожен день прострочення виплати, а саме в терміни 10-тидневного (десятиденного) робочого дня з дня винесення судом рішення до моменту повного фактичного розрахунку з позивачем, з метою гарантованого і ефективного виконання рішення суду перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати на користь позивача, в залежності від місяця в якому буде винесено судом рішення, в подальшому з моменту прострочення суми виплати зі збільшенням за кожен день прострочення по 2% нені щоденних на всю суму яка утворилася + 3% на всю суму по дату повного розрахунку з позивачем на користь позивача, при тому, прошу відшкодувати без будь-яких обчислень, тобто + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (+ вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), тобто звільнити позивача від належних обчислень з суми, яку належить мати для відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

- покласти судом відповідальність на відповідача - ГУ ПФУ щодо виконання рішень суду та зобов`язати виконати рішення суду щодо всіх питань в повному обсязі у встановлені терміни за позовом, позовних вимог і за клопотаннями і заявами в рамках справи за позовом позивача, ОСОБА_1 , в т.ч. покласти судом відповідальність на відповідача - ГУ ПФУ і на державу щодо виконання рішень суду щодо відшкодування на користь позивача суми виплати моральної шкоди, заподіяної відповідачем (його бездіяльністю, діями, протиправною, необґрунтованою вимогою про примусове стягнення і необґрунтовано отриманих з пенсії позивача відсутнього боргу в розмірі -979,59 грн. за ЄСВ, залишаючи позивача без засобів існування, незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, здійснюючи геноцид по відношенню до позивача), а також при простроченні сум виплат на користь позивача, покласти відповідальність на відповідача - ГУ ПФУ та на державу відшкодувати на користь позивача прострочені суми виплат з урахуванням штрафних санкцій до повного фактичного розрахунку з позивачем на користь позивача, у встановлені терміни, з дня винесення судом рішень за позовом позивача.

- зобов`язати судом відповідача - ГУ ПФУ невідкладно (негайно) відзвітувати перед позивачем в письмовій формі чітко завіреним мокрою печаткою відповідним читабельним документом про вжиті дієві заходи і послідовних діях по етапах і остаточно в повному обсязі по виконанню всіх рішень суду щодо всіх питань в рамках справи по моєму позову, позовним вимогам, заявам і клопотанням, щодо всіх питань, в т.ч. щодо відшкодування позивачу на користь позивача суми виплати моральної шкоди в повному обсязі у встановлені терміни, з супровідним листом з повідомленням про вручення, незалежно від контролю з боку позивача, не чекаючи заяви позивача, тобто незалежно від заяви з боку позивача про примусове виконання рішень суду.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем складено довідку, відповідно до якої позивачем не сплачено єдиний внесок за 2011 рік в розмірі 979, 59 грн. та вимогу про сплату боргу № Ф-636-У від 09.04.2012 року. Позивач зазначає, що з вимогою вона не згодна та вважає її безпідставною, протиправною, незаконною та неправомірною, оскільки відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва»№ 746/99 від 28.06.1999 року, платник єдиного податку не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Також позивач зазначає, що зазначені довідка та вимога відповідача складені на підставі ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, незаконними та протиправними, оскільки п.п. 1-9 ст. 106 зазначеного Закону з 01.01.2011 року втратили чинність, а також, що Закон України № 2461-VI від 08.07.2010 року прийнятий із запізненням, та не мав сили у 2011 році. Також позивач вказує на те, що звіт за 2011 рік їй не знайомий та нею не підписувався. Крім того, позивач зазначає, що 14 березня 2011 року нею було подано заяву про припинення підприємницької діяльності, проте через неправомірні дії відповідача кінцевий запис в єдиному реєстрі підприємців не було здійснено вчасно, що призвело до спричинення позивачу шкоди та збитків.

Позивач вважає, що вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску є протиправною та підлягає скасуванню.

16.06.2021 року за вх. № 31395/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач була зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 12.07.2005 за реєстраційним номером на підставі заяви, яка подана позивачем особисто. Відповідно до п. 3 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Згідно з ч. 11 ст. 8 Закону № 2646 (в редакції Закону станом на 01.01.2011) єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7 відсотка на суми, що визначаються платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного соціального внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного соціального внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Тобто, мінімальна заробітна плата помножена на 34,7 % за кожний місяць. Позивач знаходилась на спрощеній системі оподаткування та 23.12.2011 особисто до управління надала звіт за 2011 рік, відповідно до якого за період з січня по березень 2011 року до сплати належить єдиний соціальний внесок у розмірі 979,59 грн. (326,53 грн х 3 міс.).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.07.2014 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків та порядок виконання таких зобов`язань. Доводи позивача про відсутність обов`язку сплати єдиного соціального внеску за період здійснення підприємницької діяльності на єдиному податку та відсутності заборгованості є надуманими та не відповідають дійсності.

18.06.2021 року за вх. № 32233/21 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивачка підтримала позицію, викладену в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін.

27.04.2021 року від позивача надійшов супровідний лист з додатками на виконання ухвали суду від 19.03.2021 року.

07.06.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

16.06.2021 року за вх. № 31396/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області на виконання ухвали суду від 28.05.2021 року надійшли витребувані судом докази по справі.

17.06.2021 року від позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи доказів направлення відповіді на відзив на адресу Головного управління ПФУ в Одеській області.

07.07.2021 року за вх. № ЕП/18481/21 та 12.07.2021 року за вх. № 36958/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшли заперечення на відповідь на відзив.

13.07.2021 року за вх. № 37027/21 від Головного управління ДПС в Одеській області надійшли письмові пояснення по справі.

16.07.2021 року за вх. № ЕП/19253/21 від Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів направлення письмових пояснень на адресу позивача.

22.07.2021 року за вх. № 39643/21 від позивача надійшло клопотання про витребування від Головного управління ПФУ в Одеській області та Головного управління ДПС в Одеській області письмових доказів по справі.

22.07.2021 року за вх. № 39645/21 від позивача надійшла відповідь на заперечення Головного управління ПФУ в Одеській області та на письмові пояснення Головного управління ДПС в Одеській області.

17.08.2021 року за вх. № 44885/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшла заява про застосування строку позовної давності та залишення позовної заяви без розгляду.

17.08.2021 року за вх. № 44884/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

19.08.2021 року за вх. № ЕП/22285/21 від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 19.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року продовжено строк для усунення недоліків адміністративного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.05.2021 року визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче засідання на 17.06.2021 року о 10:30 год.; визнано явку представника відповідача у підготовче засідання на 17.06.2021 року о 10:30 год., обов`язковою; витребувано з відповідача завірені належним чином докази, а саме: Вимогу №Ф-636-У від 09.04.2012 та інші матеріали, які стосувались зазначеної вимоги (направлення, отримання/або повернення, тощо).

Ухвалою суду від 17.06.2021 року залучено до участі у справі у якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Головне управління ДПС в Одеській області ( вул. Семінарська, буд.5, м. Одеса, 65044) та витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області завірену належним чином копію вимоги Управління ПФУ у м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області №Ф-636 від 09.04.2012 року та інформацію щодо її виконання або стану заборгованості ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску.

17.06.2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в підготовчому засіданні до 05.08.2021 року о 10.30 год.

05.08.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.2021 року о 12.00 год.

У судове засідання призначена на 19.08.2021 року учасники справи не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Від позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст.229 КАС України).

Обставини справи.

07.07.2005 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради Одеської області проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходилась на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку.

Відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску з 08.07.2005 року позивач знаходилась на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області (на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 року № 803 «Про утворення територіальних органів Пенсійного фонду України» та правління Пенсійного фонду України від 01.08.2011 року № 21-2 «Про заходи щодо припинення діяльності деяких управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах», Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський реорганізовано в Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області), та була платником єдиного внеску, розмір якого складає 34, 7 %.

30.05.2011 року ОСОБА_1 було подано звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України за 2011 рік, що підтверджується копією звіту (а.с.206, т.2).

Як вбачається із зазначеного звіту за 2011 рік, поданому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , самостійно визначена сума усього до сплати за січень-березень 2011 року складала 979,59 грн.

Станом на 20.01.2012 року у ОСОБА_1 утворилась недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 979,59 грн.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 979,59 грн., відповідачем було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу № Ф-636-У від 09.04.2012 року, яка отримана позивачкою 11.05.2012 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про отримання (а.с. 205, т.2).

З позову вбачається та матеріалами справи підтверджено (а.с.82,83 т.1), що 14.03.2011 року позивачкою була подана заява та до державного реєстру внесено рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.

26.05.2001 року видано довідку Білгород-Дністровської ОДПІ №8038, згідно з якою у платника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по податках, зборах (обов`язкових платежах).

16.07.2014 року за вх. № 04.3-567 реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на адресу позивачки направлено повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.07.2014 року № 5001403.

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення заборгованості) (надалі Закон № 2464-IV).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.1 Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За визначенням, наведеним у п.5 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-IV, мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Положеннями частини четвертої статті 5 Закону № 2464-IV передбачено, що обов`язки платників єдиного внеску у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону, платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону, платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах 3 та 4 п.1 ч.1 ст.4 Закону - календарний рік.

При цьому, частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-IV встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-IV єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону № 2464-IV єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно до ст. 9 Закону № 2464-IV та Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яка затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України 27.09.2010р. № 21-5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010р. за №994/18289, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно встановлених законодавством строків і тарифів.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2464-IV платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону № 2464-IV територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Законом України» № 406- VII від 04.07.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 11.08.2013 року, такі функції та повноваження з 01.10.2013 року передані центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику Міністерства доходів і зборів України та територіальним органам доходів і зборів.

Висновки суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 12.07.2005 року за реєстраційним №, а з 01.01.2011 року, як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, позивач знаходилась на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний внесок, розмір якого складав 34,7 %.

Згідно із звітом поданим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за 2011 рік, сума єдиного внеску за січень-березень 2011 року складала 979,59 грн.

Суд зазначає, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 2а/1570/9232/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський про визнання протиправними та незаконними бездіяльності та дій; визнання незаконною, протиправною та скасування вимоги № 47 від 05.05.2011 року; визнання протиправним та незаконним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове пенсійне страхування за 2011 рік в сумі 979, 59 грн. та зобов`язання видати довідку про відсутність заборгованості.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Станом на 20.01.2012 року у ОСОБА_1 утворилась недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 979,59 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України позивачці була надіслана податкова вимога №Ф-636-У від 09.04.2012 року відповідно до положень ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вимогу №Ф-636-У від 09.04.2012 року позивачка отримала 11.05.2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 67 7 (а.с.205 т.2).

Також, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 815/39/17 за адміністративним позовом Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії КАС від 26.02.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду (в частині апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції) скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року адміністративний позов Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залишено без розгляду.

Суд звертає увагу, що підставою для повернення справи на новий розгляд Верховний Суд зазначив не повну обґрунтованість рішень за аргументами, які сторона представила в суд.

Верховним Судом зазначено, що суди не дослідили та не надали оцінки обставинам справи, у тому числі щодо періоду, за який виникла встановлена пенсійним органом недоїмка, та правомірності її нарахування як такої, зокрема й в контексті положень статей 46, 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року №755-IV, а також наявної в матеріалах справи довідки Білгород-Дністровської ОДПІ від 26 травня 2011 року №8038/2900 (форма якої встановлена Порядком обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 року №80), згідно з якою станом на цю дату (26 травня 2011 року) у платника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по податках, зборах (обов`язкових платежах).

При розгляді справи № 815/39/17 не вирішувалось питання щодо неправомірності винесеної управлінням Пенсійного фонду України вимоги №Ф-636-У від 09 квітня 2012 року.

Щодо періоду, за який виникла встановлена пенсійним органом недоїмка, суд зазначає, що це період січень-березень 2011 року, тобто до прийняття позивачкою рішення про припинення підприємницької діяльності.

Судом досліджено довідку Білгород-Дністровської ОДПІ від 26 травня 2011 року №8038/2900, згідно з якою станом на цю дату (26 травня 2011 року) у платника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по податках, зборах (обов`язкових платежах), та встановлено, що ця довідка видана саме щодо податків, зборів (обов`язкових платежів), які контролюються органами податкової служби, а не єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплата якого на той час контролювалась органами Пенсійного фонду України. Так, в довідці зазначено, що проведені остаточні розрахунки щодо податків і зборів (обов`язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів та стосовно яких контролюючими органами є органи державної податкової служби (а.с.82т.1).

Також, Верховним судом зазначено, що суд першої інстанції питання отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату недоїмки №Ф-636-У від 09 квітня 2012 року не досліджував.

Судом встановлено та відповідним доказом підтверджено отримання позивачкою вимоги, яка оскаржена, саме 11.05.2012 року (а.с.205 т.2).

Отже, позивачці було відомо про наявність заборгованості по єдиному внеску у розмірі 979,59 грн. та вимоги № Ф-636-У від 09 квітня 2012 року, проте жодних дій щодо врегулювання спірних питань позивачкою, починаючи з 12.05.2012 року вчинено не було.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки щодо визнання протиправною та не обґрунтованою вимоги відповідача № Ф-636-У від 09.04.2012 року на суму єдиного внеску 979,59 грн., оскільки вказана вимога складена відповідачем на підставі поданого позивачкою звіту за 2011 рік, що підтверджується звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 30.05.2011 року.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивачки в обґрунтування позовних вимог на те, що звіт про суми нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України за 2011 рік нею не підписувався, оскільки жодних доказів на підтвердження цього до суду не надано.

З огляду на вказане, суд вважає, що Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області при винесенні вимоги про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 979, 59 грн., діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством, отже позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-636-У від 09 квітня 2012 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача не застосовувати (не виконувати), заборонити відповідачу - ГУ ПФУ вимогу № Ф-636-У від 09.04.2012 року по відношенню до позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З аналізу статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Таким чином, неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Щодо позовних вимог в частині визнання відсутності у позивача на законному рівні заборгованості по податках, обов`язкових внесках, в тому числі по єдиному внеску, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу що за приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

З огляду на положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень, вчинення дій або бездіяльності, передбаченими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження надані Кабінету Міністрів України Конституцією України та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст наведених правових норм у їх системному зв`язку дає підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім виключно податкового органу, не можуть здійснюватися повноваження і прийматись рішення, які згідно з чинним законодавством України належать до компетенції податкового органу.

З огляду на положення Конституції України та КАСУ щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Щодо стягнення з відповідача необґрунтовано отриманих коштів у розмірі 979,59 грн. за Постановою ДВС від 04.12.2017 р. ВП №55193991 про примусове виконавче провадження на підставі виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2019 р. №815/39/17, суд зазначає наступне.

23 лютого 2017 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №815/39/17 та Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №55193991 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заборгованість в розмірі 979,59 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року визнано виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн. (дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Законом України від 04.07.2013 року №406-VІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи внесені зміни до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на "загальнообов`язкове державне соціальне страхування, (набули чинності з 01.10.2013 року), яким адміністрування єдиного соціального внеску передано до органів доходів та зборів.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів.

Пунктом 3 прикінцевих положень Закону України від 04.07.2013 року №406-VІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок продовження адміністрування єдиного внеску у частині завершення процедур такого адміністрування.

Пунктом 5 прикінцевих положень Закону України від 04.07.2013 року №406-VІ встановлено, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах

На підставі зазначеної норми закону усі кошти, які стягувалися з боржника за виконавчим листом по справі №815/39/17 (виконавче провадження №55193991) зараховувалися на рахунок Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області за наступними банківськими реквізитами: р/р № НОМЕР_1 в ГУДКУ, МФО:828011, Код , КБК: 71040000.

Зазначена обставина підтверджується листом Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області від 13.11.2019 року № 56388/2627.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року стягнуто з рахунків Головного управління Державної податкової служби в Одеської області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаної за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі № 815/39/17 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн. (дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Отже, щодо стягнення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн. за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі № 815/39/17 вже наявне судове рішення про повернення позивачці цієї суми на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутої суми на користь позивачки було не визнання судом протиправною оскаржувану вимогу про сплату боргу, а відсутність судового рішення про стягнення цього боргу, на підставі якого був виданий виконавчий лист.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак ця норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування зазначеної шкоди.

За правилами частини другої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.п.2 п.5 Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надала до суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між протиправними на її думку діями відповідача, які полягають у винесенні вимоги про сплату боргу по єдиному внеску та завданою їй моральною шкодою (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки суми виплати по компенсації знецінення, видів неустойки які утворилися і які тривають, а також відшкодування на користь позивачки суму виплати відшкодування упущеної, можливої вигоди, завданої шкоди та понесених позивачем витрат через відповідача, суд зазначає наступне.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-636-У від 09.04.2012 року, а вищевказані вимоги є похідними, тому такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання незаконною, протиправною, необґрунтованою, такою що не підлягає виконанню, не діючою та скасування вимоги, визнання відсутності боргів, стягнення коштів, зобов`язати вчинити певні дії, визнання протиправними дії та бездіяльність - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко

.