Справа № 640/28201/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 серпня 2021 року справа №640/28201/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС)
про1) визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2019 року №Ф-208; 2) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; 3) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; 4) визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2019 року №, №, №, №, №; 5) визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 05 листопада 2019 року №Ф-8211-10, від 10 вересня 2019 року №Ф-8211-10, від 10 грудня 2019 року №Ф-8211-10, від 10 лютого 2020 року №Ф-8211-10; 6) визнання протиправним та скасування рішення №1326/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, у зв`язку із тим, що вважає незаконними та протиправними оскаржувані рішення контролюючого органу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою прийняття оскаржуваних рішень є твердження Головного управління ДФС у м. Києві про неподання ФОП ОСОБА_1 податкової декларації за звітний 2018 рік, однак зазначене не відповідає дійсності, тому що позивач подав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, про що свідчить квитанції №2 про прийняття декларації та додатку 5.

Позивач звертає увагу, що загальна сума єдиного внеску, яка мала бути сплачена позивачем, нарахована вірно та сплачена у строки і порядку, визначеними чинним законодавством, а тому вимоги про сплату боргу є безпідставними.

Як вказано у позовній заяві, ФОП ОСОБА_1 не порушував вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість, оскільки за перевірений період перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку.

Ухвалою від 18 листопада 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі №640/28201/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою від 30 грудня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва задовольнив заяву представника Головного управління ДПС у м. Києві та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 29 березня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва замінив первісного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Ухвалою від 29 березня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 19 липня 2021 року у зв`язку із неявкою представників сторін у судове засідання, суд вирішив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду із заявленими позовними вимогами, підтримавши висновки акта перевірки. Як вбачається зі змісту відзиву, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустив перевищення граничної суми обсягу доходу, визначеного підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, а саме за 4 квартал 2017 року обсяг доходу перевищує 5 000 000,00 грн. на суму 497 174,05 грн. Однак, позивач не перейшов самостійно на сплату інших податків і зборів з 01 січня 2018 року, що потягло за собою прийняття оскаржуваних рішень.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та додатково звертав увагу, що обсяг його доходу за звітний період 2017 року складає 4 991 642,78 грн., а тому підстав для переходу на сплату інших податків і зборів не було.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 , зокрема щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, про що складено акт від 07 червня 2019 року №1324/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зафіксовані порушення позивачем вимог пункту 291.4 статті 291, пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за 4 квартал 2017 року; підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України - подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 2 квартал 2018 року та 2018 рік; пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - занижено податок з доходів фізичних осіб за 2018 рік; пункт 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено та не сплачено військовий збір за 2018 рік; пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік подано не за встановленою формою; абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску за 2018 рік; пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187 та статті 200 Податкового кодексу України - занижено суму податку на додану вартість за січень-грудень 2018 року.

Висновки акта перевірки обґрунтовані таким: перевіркою правильності визначення обсягу доходу, відображеного в декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, виявлено перевищення граничної суми обсягу доходу, а саме за 4 квартал 2017 року обсяг доходу перевищує 5 000 000,00 грн. на суму 497 174,05 грн.

Але ФОП ОСОБА_1 відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України не перейшов самостійно на сплату інших податків і зборів з 01 січня 2018 року, у зв`язку із чим ним не нараховано та не сплачено єдиний податок за 2017 рік: 417,86 грн. (5%) та 74 576,11 грн. (15%), що є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку та оподаткування доходу за 2018 рік на загальній системі оподаткування.

Вказане порушення стало також підставою для висновку про не подання позивачем декларації про майновий стан і доходи та про не декларування доходу за 2018 ріку і не подання документального підтвердження витрат та, як наслідок, про заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску.

Крім того, відповідач вважає, що перевищення граничного обсягу доходу позивача є підставою для реєстрації платником податку на додану вартість та оподаткування операцій таким податком.

На підставі акта перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло такі рішення:

За пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Як зазначено в акті перевірки, у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, третя група платників єдиного податку зі ставкою податку 5%.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку першої - третьої груп для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Підпункт 3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України встановлює, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

У підпункті 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) третя група платників єдиного податку - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Суд встановив, що позивач подав до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік, в рядку 08 якої задекларував загальну суму доходу за звітний період у розмірі 4 991 642,78 грн.

Разом із тим, в акті перевірки зазначено, що перевіркою виявлено перевищення ФОП ОСОБА_1 граничної суми обсягу доходу за 4 квартал 2017 року, а саме обсяг доходу перевищує 5 000 000,00 грн. на суму 497 174,05 грн.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження викладених в акті перевірки висновків про перевищення ФОП ОСОБА_1 граничної суми обсягу доходу за 4 квартал 2017 року на 497 174,05 грн.

Суд звертає увагу, що у справі відсутні докази здійснених відповідачем розрахунків суми доходу позивача, яка, на думку ГУ ДФС, перевищує 5 000 000,00 грн.

При цьому суд не приймає в якості доказів надані відповідачем документи, а саме:

- роздруківку із зазначенням сум, назв та ідентифікаційних кодів товариств, оскільки вказаний документ не містить назви, дати складання, підписів уповноважених осіб, які його склали, а його походження не відоме;

- виписку по рахунку ОСОБА_1 поганої якості, оскільки її зміст суду не вдалося встановити;

- виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк» за період з 01 січня по 31 грудня 2018 року, оскільки вона не стосується періоду 2017 року, в якому сталося перевищення.

Інших доказів, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_1 перевищив у 2017 році гранично допустимий обсягу доходу 5 000 000,00 грн. на будь-яку суму, відповідач до суду не надав.

Таким чином, оскільки позивач не допустив перевищення гранично допустимого обсягу доходу для платника єдиного податку третьої групи, у ФОП ОСОБА_1 не було підстав переходити на сплату на сплату інших податків і зборів з 01 січня 2018 року, а тому у 2018 році позивач мав статус платника єдиного податку третьої групи, про що свідчать також наявні у справі копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2018 рік та квитанції №2 про прийняття цієї декларації за місцем обліку позивача 20 січня 2018 року.

Крім того, відповідач не довів суду належними доказами, що позивач за перевірений період занизив суму єдиного податку чи сплатив його не в повному обсязі.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог пункту 291.4 статті 291, пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України нормативно і документально не підтверджуються.

Суд встановив, що решта порушень, зафіксованих в акті перевірки, а саме: підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України - подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 2 квартал 2018 року та 2018 рік; пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - занижено податок з доходів фізичних осіб за 2018 рік; пункт 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено та не сплачено військовий збір за 2018 рік; пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік подано не за встановленою формою; абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску за 2018 рік; пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187 та статті 200 Податкового кодексу України - занижено суму податку на додану вартість за січень-грудень 2018 року, ґрунтуються на тому, що позивач допустив перевищення гранично допустимого обсягу доходу для платника єдиного податку третьої групи, на обов`язку позивача сплачувати інші податки і збори, зокрема податок на доходи фізичних та податок на додану вартість, та обов`язку подавати відповідну звітність, починаючи з 2018 року.

Як установлює пункт 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності зокрема з таких податків і зборів: 1) податку на прибуток підприємств; 2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою; 3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи; 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Однак, у зв`язку із тим, що вище суд спростував висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог пункту 291.4 статті 291, пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України та констатував, що у 2018 році ФОП ОСОБА_1 мав статус платника єдиного податку третьої групи, позивач не має обов`язку сплачувати інші податки і збори та подавати будь-яку іншу додаткову звітність.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, необхідною умовою для віднесення сум до витрат, які пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 177.5 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці, які перейшли із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, подають податкову декларацію за результатами звітного року, в якому відбувся перехід із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (підпункт 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України).

Утім, відповідно до пункту 292.9 статті 292 Податкового кодексу України доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 183.4 статті 183 Податкового кодексу України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Пункт 183.10 статті 183 Податкового кодексу України передбачає, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Разом із тим, відповідач не довів належними доказами обов`язку позивача зареєструватися платником податку на додану вартість та сплачувати відповідний податок, а тому позивач не може нести відповідальність за ненарахування або несплату цього податку.

Отже, позивач, як фізична особа - платник єдиного податку правомірно не включав до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи податком на доходи фізичних осіб та не мав обов`язку подавати податкову декларацію про майновий стан і отримані доходи за 2018 рік та не був платником податку на додану вартість, що вказує на безпідставність висновків акта перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03 липня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем єдиний податок, від 03 липня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, від 03 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій та від 03 липня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість є протиправними та підлягають скасуванню.

Так само, враховуючи викладені вище обставини, у Головного управління ДФС у м. Києві були відсутні законні підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої груп проводиться згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення №1326/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 без дати про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою для розрахунку військового збору та єдиного внеску є загальний річний оподатковуваний дохід.

Враховуючи, що позивач у 2018 році мав статус платника єдиного податку третьої групи і відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний податок та податок на доходи фізичних осіб, слідує, що визначення грошового зобов`язання зі сплати військового збору та донарахування єдиного соціального внеску є протиправним, а такі рішення Головного управління ДФС у м. Києві: вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у місті Києві від 25 червня 2019 року №Ф-208; рішення від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; рішення від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; податкове повідомлення-рішення від 03 липня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року №Ф-8211-10, від 10 вересня 2019 року №Ф-8211-10, від 10 грудня 2019 року №Ф-8211-10 та від 10 лютого 2020 року №Ф-8211-10 є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню як похідні.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03 липня 2019 року №, №, №, №, №.

3. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 25 червня 2019 року №Ф-208, від 05 листопада 2019 року №Ф-8211-10, від 10 вересня 2019 року №Ф-8211-10, від 10 грудня 2019 року №Ф-8211-10, від 10 лютого 2020 року №Ф-8211-10.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

6. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві №1326/26-15-33-17-26/ без дати про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 .

7. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 12 612,00 грн. (дванадцять тисяч шістсот дванадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 44116011).

Суддя В.А. Кузьменко