Справа № 120/5862/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 серпня 2021 р. Справа № 120/5862/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача наступних періодів:

- до загального (страхового) стажу періоди роботи в Російській Федерації: з 11.07.2002 по 17.12.2002, з 01.04.2003 по 30.01.2004, з 24.05.2004 по 17.12.2004, з 05.05.2005 по 30.11.2006, з 28.03.2007 по 21.12.2007, з 01.04.2008 по 19.12.2008, з 26.03.2009 по 30.09.2009, з 04.04.2012 по 16.03.2013, з 29.04.2013 по 30.08.2013, з 09.04.2014 по 25.12.2014, з 03.08.2015 по 19.10.2015, з 24.04.2020 по 31.05.2020.

- до пільгового стажу періоди роботи в Російській Федерації: з 25.03.2016 по 21.03.2017, з 05.04.2017 по 02.04.2018, з 16.04.2018 по 09.04.2019, з 11.04.2019 по 08.04.2020, з 24.04.2020 по 31.05.2020.

Крім того, позивач просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за № 50 від 01.12.2020 про відмову у призначенні пенсії.

Позивач зазначає, що його страховий (трудовий) стаж становить понад 29 років, з яких понад 12 років і 6 місяців, як спеціального так і пільгового стажу роботи.

Позивач вказує, що його стаж роботи підтверджується записами в трудовій книжці, а також даними виписки від 15.07.2020 індивідуальних відомостей про нього, як застраховану особу в Пенсійному фонді України.

Отже, на думку позивача він має право виходу на пенсію, відповідно:

- за вислугу років відповідно до пункту «б» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і постанови № 583 від 12.10.1992 року, як особа - робітник, який працював в локомотивній бригаді та в окремій категорії працівників, які безпосередньо здійснювали організацію перевезень і забезпечували безпеку руху на залізничному транспорті за Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 року при наявності страхового стажу понад 26 років 6 місяців, з них понад 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, або

- на пільгових умовах за віком відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та підпункту (частини) 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особа яка працювала повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, оскільки в нього наявний страховий (загальний трудовий) стаж понад 28 років, з них понад 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Таким чином, з метою зарахування вказаних періодів роботи до загального і пільгового стажу та скасування рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.06.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

02.07.2021 стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що останній заперечує проти задоволення позову. Зазначено, що пенсії за вислугу років призначаються відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11,2005р. №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27, 12.2005р. №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 збережено право на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". При цьому, пенсія за вислугу років призначається з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно пункту б) статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років призначається робітникам локомотивних бригад і окремим категоріям працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах за Переліком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992р. (далі - Перелік №583) - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. При цьому, і спеціальний, і страховий стаж визначається станом на 11.10.2017 року.

Згідно записів у трудовій книжці заявник з 27.12.1988р. по 16.01.2001р. працював у Жмеринській дистанції електропостачання Південно-Західної ордена Леніна залізниці електромонтером контактної мережі.

До пільгового стажу роботи заявника робітником локомотивних бригад зараховано 11 років 10 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років як працівнику локомотивних бригад.

За відсутності стажу роботи, встановленого ч. 2 п. 2 статті 114 Закону №1058, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Стосовно роботи заявника за кордоном, де він працював електромонтером - лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі та майстром будівельних та монтажних робіт, то такі посади Списками №2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016р, не передбачені, а отже робота на такій посаді права на пільгове пенсійне забезпечення не надає.

Для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи заявника з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р. та з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. законних підстав немає, з огляду на відсутність документального підтвердження про проведення й результати проведення атестації робочих місць з переліками посад та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Проте, перелічені вище періоди трудової діяльності заявника за кордоном були фактично зараховані до страхового стажу.

Для зарахування до страхового стажу період його роботи з 01.06.2020р. по 08.07.2020р. законних підстав немає, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за вказані періоди.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника становить 22 роки 1 місяць 24 дні; спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років - 11 років 10 місяців 3 дні; пільговий стаж роботи за Списком №2 - відсутній.

Враховуючи вище вказане, відповідач просить відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 2 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідною стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

08.07.2021 на адресу надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , 23.11.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою та відповідними додатками про призначення йому пенсії, як особі, що досягла 55 років та має загальний стаж роботи понад 30 років і має право на пенсію за вислугу років та на пільгових умовах.

Рішенням ГУПФ України в Вінницькій області №50 від 01.12.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності пільгового стажу, з огляду на відсутність спеціального стажу, а також за відсутності необхідного страхового стажу.

Так, відповідно до спірного рішення до пільгового стажу роботи заявника робітником локомотивних бригад зараховано наступні періоди: з 27.12.1988р по 18.02.1996р., з 24.02.1996р, по 02.02.1997р., з 15.02.1997р. по 16 03 1997р з 01.04.1997р. по 01.01.1999р., з 18.01.1999р. по 13.04.2000р. та з 14.05.2000р. по 16.01.2001р., що фактично становить 11 років 10 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років як працівнику локомотивних бригад.

Періоди роботи заявника з 19.02.1996р. по 23.02.1996р., з 03.02.1997р. по 14.02.1997р., з 17.03.1997р. по 31.03.1997р., з 02.01.1999р. по 17.01.1999р., з 14.04.2000р. по 13.05.2000р. зарахувати до спеціального стажу неможливо, з огляду на перебування заявника в ці періоди у відпустках без збереження заробітної плати.

Стосовно відомостей про роботу заявника за кордоном у ТОВ "Буденергомонтаж" (Російська Федерація): з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р. та з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. позивач працював електромонтером - лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі, з 11.04.2019р. по 08.04.2020р. - працював майстром будівельних та монтажних робіт; з 21.04.2020р. - прийнятий повторно майстром будівельних і монтажних робіт; продовжує працювати.

Відповідно до чинних на періоди роботи заявника Списків правом на пільгове пенсійне забезпечення надавалося для електромонтерів-лінійників з монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі, що передбачено розділом ХХУ ІІ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016р.

Посада майстра будівельних та монтажних робіт даними Списками не передбачена, а отже робота на такій посаді права на пільгове пенсійне забезпечення не надає, тому періоди роботи з 11.04.2019р. по 08.04.2020р. та з 21.04.2020р. по 31.05.2020р. не зараховані до пільгового стажу.

Періоди роботи заявника з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р. та з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. до пільгового стажу за Списком №2 не зараховані з огляду на відсутність документального підтвердження про проведення й результати проведення атестації робочих місць з переліками посад та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Проте, перелічені вище періоди трудової діяльності заявника за кордоном були фактично зараховані до страхового стажу.

Для зарахування до страхового стажу період його роботи з 01.06.2020р. по 08.07.2020р. законних підстав немає, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за вказані періоди.

Таким чином, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника становить 22 роки 1 місяць 24 дні; спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років - 11 років 10 місяців 3 дні; пільговий стаж роботи за Списком №2 - відсутній.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 збережено право на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". При цьому, пенсія за вислугу років призначається з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно пункту б) статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років призначається робітникам локомотивних бригад і окремим категоріям працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах за Переліком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992р. (далі - Перелік №583) - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. При цьому, і спеціальний, і страховий стаж визначається станом на 11.10.2017 року.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону від 09.07.2003 № 1058-IV та доповнено його розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Так, відповідно до матеріалів справи, відповідачем до пільгового стажу роботи заявника робітником локомотивних бригад зараховано наступні періоди: з 27.12.1988р. по 18.02.1996р., з 24.02.1996р. по 02.02.1997р., з 15.02.1997р. но 16.03.1997р., з 01.04.1997р. по 01.01.1999р., з 18.01.1999р. по 13.04.2000р. та з 14.05.2000р. по 16.01.2001р., що фактично становить 11 років 10 місяців 3 дні.

Стосовно періоду з 19.02.1996р. по 23.02.1996р., з 03.02.1997р. по 14.02.1997р., з 17.03.1997р. по 31.03.1997р., з 02.01.1999р. по 17.01.1999р., з 14.04.2000р. по 13.05.2000р., то такий зарахувати до спеціального стажу неможливо, з огляду на перебування заявника в ці періоди у відпустках без збереження заробітної плати.

У постанові від 19.03.2019 у справі №295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Суд звертає увагу на те, що у довідці за №41 від 11.11.2020 зазначено, що у період з 19.02.1996р. по 23.02.1996р., з 03.02.1997р. по 14.02.1997р., з 17.03.1997р. по 31.03.1997р., з 02.01.1999р. по 17.01.1999р., з 14.04.2000р. по 13.05.2000р позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, а відтак такий період не підлягає зарахуванню до пільгового стажу, оскільки відсутні відомості про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач працював за кордоном -ТОВ "Буденергомонтаж" (Російська Федерація): з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р. та з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. - працював електромонтером - лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі, з 11.04.2019р. по 08.04.2020р. - працював майстром будівельних та монтажних робіт; з 21.04.2020р. - прийнятий повторно майстром будівельних і монтажних робіт; продовжує працювати.

Відповідно до спірного рішення перелічені вище періоди трудової діяльності заявника за кордоном були зараховані до страхового стажу.

Проте, оскільки посада майстра будівельних та монтажних робіт даними Списками не передбачена, а отже робота на такій посаді права на пільгове пенсійне забезпечення не надає, тому періоди роботи з 11.04.2019р. по 08.04.2020р. не зараховані до пільгового стажу.

Також відповідно до спірного рішення не зараховані до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи заявника з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р. та з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. з огляду на відсутність документального підтвердження про проведення й результати проведення атестації робочих місць з переліками посад та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

З даного приводу суд зазначає, що ч. 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав- учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь- якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 676/6166/16-а та від 16 квітня 2020 року у справі № 555/2250/16-а.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що для підтвердження пільгового стажу позивачем до відповідача надано уточнюючу довідку про пільговий характер роботи №44 від 08.07.2020р., видану ТОВ «Буденергомонтаж», згідно якої він дійсно протягом повного робочого дня працював зі шкідливими умовами праці за наступними професіями: з 25.03.2016р. по 21.03.2017р., з 05.04.2017р. по 02.04.2018р., з 16.04.2018р. по 09.04.2019р. - електромонтером-лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі; з 11.04.2019р, по 08.04.2020р. та з 21.04.2020р. по даний час (по дату видачі довідки) - майстром будівельних і монтажних робіт.

В даній довідці зазначено про право особи на дострокове призначення пенсії з посиланням на розділ ХХУІІ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991.

Відповідно до довідки №146 від 08.07.2020, виданої ТОВ «Буденергомонтаж», про підтвердження обов`язкових відрахувань за період з березня 2016р. по травень 2020р. із зазначенням факту нарахування та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що надані відповідачу докази є достатніми для підтвердження того, що посади на яких працював позивач відноситься до посад, які передбачені Списком №2, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Також суд відхиляє доводи відповідача стосовно відсутності законних підстав для зарахування до пільгового стажу відповідні періоди роботи з підстав того, що відсутнє документальне підтвердження проведення атестації робочих місць, оскільки матеріалами справи доводиться, що позивач надав відповідачу також наказ по підприємству про результати проведення спеціальної оцінки умов праці №40 від 18.03.2019р., №63 від 02.10.2018 (а.с. 43, 45).

Більш того, посилання відповідача у відзиві на судову практику щодо атестації робочих місць, в тому числі на постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13 та інші, спростовується постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) де зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 та 17 березня 2015 року у справах №21-51 аі 5, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21- 1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

На підставі широкого (повного) обґрунтування Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконувала і виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

При цьому суд зазначає, що право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Відтак, вказані періоди підлягають до зарахування до пільгового стажу, тому висновки у спірному рішенні є неправомірними.

Стосовно вимоги позивача про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до загального (страхового) стажу і пільгового стажу періоди роботи за кордоном: з 11.07.2002 року по 17.12.2002 року, з 01.04.2003 року по 30.01.2004 року, з 24.05.2004 року по 17.12.2004 року, з 05.05.2005 року по 30.11.2006 року, з 28.03.2007 року по 21.12.2007 року, з 01.04.2008 року по 19.12.2008 року, з 26.03.2009 року по 30.09.2009 року, з 04.04.2012року по 16.03.2013 року, з 29.04.2013 року по 30.08.2013 року, з 09.04.2014 року по 25.12.2014 року, з 03.08.2015 року по 19.10.2015 року, з 24.04.2020 року по 31.05.2020 року, та зобов`язати Пенсійний орган зарахувати його, то при вирішенні цієї частини вимог суд керується наступним.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці:

- з 11.07.2002 року по 17.12.2002 року позивач працював електромонтажником 4 розряду ТОВ "Будівельно-монтажний поїзд" № 854», що підтверджується даними записів №№ 16-17 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 10-11).

- з 01.04.2003 року по 30.01.2004 року позивач працював електромонтажником 5 розряду на тому ж підприємстві, що підтверджується даними записів №№ 18-19 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 10-13).

- з 24.05.2004 року по 17.12.2004 року позивач працював електромонтажником 5 розряду ТОВ «СМП-СЕЗОН», що підтверджується даними записів №№ 20-21 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 12-13).

- з 05.05.2005 року по 30.11.2006 року позивач працював майстром будівельних і монтажних робіт ТОВ «Будівельно-монтажний поїзд - Південь», що підтверджується даними записів №№ 22 - 23 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 14 -15).

- з 28.03.2007 року по 21.12.2007 року позивач працював на посаді майстра СМР на строк дії дозволу у ТОВ «Будівельно-монтажний поїзд - Схід", що підтверджується даними записів №№ 24 - 25 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 14 - 17).

- з 01.04.2008 року по 19.12.2008 року - працював на посаді майстра по строковому трудовому договору ТОВ «Будівельно-монтажний поїзд - Енергія», що підтверджується даними записів №№ 26 - 27 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 16 -19).

- з 26.03.2009 року по 30.09.2009 року - працював майстром на строк дії дозволу ТОВ «Будівельно-монтажний поїзд - Енергія», що підтверджується даними записів №№ 28-31 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 18 - 23).

- з 04.04.2012 року по 16.03.2013 року - працював майстром в підрозділі сезонних працівників по строковому трудовому договору ТОВ ««Будівельно-монтажний поїзд - Центр», що підтверджується даними записів №№ 31-33 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 22- 23).

- з 29.04.2013 року по 30.08.2013 року - працював майстром в підрозділі сезонних працівників на строк дії дозволу ТОВ «Ост-Пілігрім», що підтверджується даними записів №№ 34 -35 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 24- 25).

- з 09.04.2014 року по 25.12.2014 року працював майстром будівельних і монтажних робіт в підрозділі сезонних працівників по строковому трудовому договору ТОВ «Ост-Пілігрім», що підтверджується даними записів №№ 36 - 37 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 26- 27).

- з 03.08.2015 року по 19.10.2015 року - працював майстром будівельних і монтажних робіт в підрозділі сезонних працівників по строковому трудовому договору ТОВ «Реал Плюс», що підтверджується даними записів №№ 38-39 трудової книжки серії НОМЕР_2 (сторінки трудової книжки 28- 29).

Відповідно до спірного рішення вказані періоди не зараховані до стажу (загального, спеціального, пільгового), а також відсутні доводи того, що такий період не підлягає до зарахування, як не зарахований період трудової діяльності позивача з 24.04.2020 по 31.05.2020, запис про який внесено у трудову книжку, а також позивачем надано трудовий договір від 21.04.2020, в якому визначено, що позивач працює на підприємстві "Буд Енерго Монтаж" на період дії дозволу на роботу.

Заслуговують на увагу також доводи позивача з приводу не зарахування до пільгового стажу періоди його навчання з 01.09.1982 року по 25.07.1983 року у Вінницькому технічному училищі № 4 Цивільної авіації, де здобув професію слюсаря по ремонту авіадвигунів, та з 22.07.1983 року по 29.09.1983 року працював в цеху № 2 слюсарем по ремонту, посада яка віднесена до пільгової категорії.

Дані записи зроблені у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 під порядковим номером 1-2, а за номером 3 - зроблено запис, що 29.09.1983 звільнений з посади в зв`язку з призивом до армії.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Натомість, відповідно до спірного рішення до пільгового стажу роботи позивача зараховано період починаючи з 27.12.1988, коли він працював робітником локомотивних бригад.

Перевіривши в сукупності підстави відмови позивачу в призначенні пенсії, суд дійшов висновку про її неправомірність, з огляду на неврахуванням та ненадання оцінки усім обставинам, що мали значення для прийняття правомірного рішення, що призвело до того, що прийняте рішення суперечить нормам пенсійного законодавства щодо порядку врахування та перевірки стажу, який дає право на призначення пенсії позивачу.

Отже, позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

З приводу визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування відповідних періодів роботи до загального (страхового) стажу і пільгового стажу, то слід зазначити, що результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем спірного рішення щодо відмови в призначення пенсії. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що визнання протиправним та скасування рішення охоплює в собі й визнання неправомірними дій при його прийнятті, а тому питання неправомірності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

З приводу вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до загального (страхового) стажу і пільгового стажу періоди роботи за кордоном: з 11.07.2002 року по 17.12.2002 року, з 01.04.2003 року по 30.01.2004 року, з 24.05.2004 року по 17.12.2004 року, з 05.05.2005 року по 30.11.2006 року, з 28.03.2007 року по 21.12.2007 року, з 01.04.2008 року по 19.12.2008 року, з 26.03.2009 року по 30.09.2009 року, з 04.04.2012року по 16.03.2013 року, з 29.04.2013 року по 30.08.2013 року, з 09.04.2014 року по 25.12.2014 року, з 03.08.2015 року по 19.10.2015 року, з 24.04.2020 року по 31.05.2020 року, то суд не надає оцінку цьому періоду, оскільки із спірного рішення та відзиву на позовну заяву встановлено, що вказані обставини не досліджувалися в процесі вирішення питання щодо призначення пенсії позивача.

Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4. 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з п. 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно записів в трудовій книжці, вони зроблені чітко відповідно до порядку ведення та заповнення трудової книжки. До того ж відомості про трудову діяльність підтверджені відповідними додатковими довідками.

Відповідно до п. 4.3. Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії.

Тобто, у даному випадку щодо призначення пенсії може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Оскільки у спірному рішенні відсутні відомості щодо незарахування/зарахування позивачу до стажу періодів з 11.07.2002 року по 17.12.2002 року, з 01.04.2003 року по 30.01.2004 року, з 24.05.2004 року по 17.12.2004 року, з 05.05.2005 року по 30.11.2006 року, з 28.03.2007 року по 21.12.2007 року, з 01.04.2008 року по 19.12.2008 року, з 26.03.2009 року по 30.09.2009 року, з 04.04.2012року по 16.03.2013 року, з 29.04.2013 року по 30.08.2013 року, з 09.04.2014 року по 25.12.2014 року, з 03.08.2015 року по 19.10.2015 року, з 24.04.2020 року по 31.05.2020 року, та відсутні мотиви їх неврахування, то суд не може у даному випадку підміняти повноваження Пенсійного органу, так як суд надає оцінку лише існуючому спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню періодів роботи позивача, які відмовлено відповідачем врахувати у спірному рішенні. Вказане виключає можливість перевірки всіх умов, визначених законом для прийняття позитивного рішення на користь позивача.

Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення, відтак позов належить задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому суд вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за № 50 від 01.12.2020 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 25.03.2016 року по 21.03.2017 року, з 05.04.2017 року по 02.04.2018 року, з 16.04.2018 року по 09.04.2019 року, з 11.04.2019 року по 08.04.2020 року та повторно розглянути його заяву від 23.11.2020 про призначення пенсії, із урахуванням висновків суду у цій справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний № НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна