Справа № 500/721/19
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року

м. Київ

справа №500/721/19

адміністративне провадження № К/9901/32008/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (судді: Хобор Р.Б. (головуючий), Обрізко І.М., Сеник Р.П.) у справі №500/721/19 за адміністративним позовом Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державне підприємство «Зарубинський спиртовий завод» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.03.2019 № та № .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки акту перевірки про допущені Підприємством порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими, базуються на припущеннях, натомість Підприємство має в наявності всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентом та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 06.03.2019.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентом, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Підприємства суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та контрагентом не мали реального характеру, з огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, а саме, надані первинні документи, зокрема товарно - транспортні накладні оформлені з порушенням вимог (відсутні обов`язкові реквізити), не підтверджено джерела походження товару (кукурудзи) та руху продукції в ланцюгу постачання від виробника до контрагента ТОВ «Вест Біо Трейд» та позивача, відсутні трудові та матеріальні ресурси у контрагентів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року.

6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки № 78/19-00-14-01/00375065 від 22.01.2019, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ДП «Зарубинський спиртовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, під час якої було виявлено порушення вимог, зокрема:

- п. 44.1, ст. 44, п. 133.1 ст. 133, п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 №860/4153, п. 2.1, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, в результаті чого занижено податок на прибуток податок на додану вартість по господарським правовідносинам з контрагентом TOB «Вест Біо Трейд».

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з контрагентом TOB «Вест Біо Трейд» не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що такі операції, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер, оскільки відсутнє підтвердження придбання кукурудзи по ланцюгу постачання від TOB «Вест Біо Трейд» від TOB «Скарвал». Також згідно інформації із автоматизованої системи співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за листопад 2017 року наявне завищення податкового кредиту TOB «Скарвал» в сумі 4430300,06 грн. Відповідно до поданих податкових декларацій з податку на додану встановлено відсутність здійснення TOB «Вест Біо Трейд» операцій з придбання (виготовлення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з нульовою ставкою та/або без податку на додану вартість, що відображаються в рядку 10.3 податкових декларацій, а також відсутність ввезених на митну територію України товарів, а відповідно до поданого звіту Форми №1-ДФ не підтверджено здійснення виплат фізичним особам за поставлену кукурудзу, що унеможливлює факт придбання кукурудзи у фізичних осіб.

Згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних відсутнє і придбання TOB «Вест Біо Трейд» послуг зі зберігання зерна. Відповідно до поданої податкової звітності TOB «Вест Біо Трейд» відсутні землі, необхідні для вирощування кукурудзи.

В товарно-транспортних накладних (ТТН), виписаних TOB «Вест Біо Трейд», відсутній не вказано конкретний пункт навантаження, зазначено лише «Тернопільська область», що не дає змогу ідентифікувати адресу розташування місця навантаження та назву юридичної особи. Крім того, згідно інформації Регіонального сервісного центру МВСУ в Тернопільській області від 16.01.2019 №31/19-203 в шести товарно-транспортних накладних зазначено номерний знак автомобіля, за яким жодного транспортного засобу не зареєстровано, в двох ТТН зазначено номерні знаки та марку автомобіля, які не відповідають автомобілям, які вказано в відповіді на запит, а в одній ТТН вказано номерний знак автомобіля, за яким згідно інформації Регіонального сервісного центру МВСУ в Тернопільській області зареєстровано бетонозмішувач.

Також, відповідно до даних звіту Форми №1-ДФ, поданого контрагентом TOB «Вест Біо Трейд» відсутні виплати фізичним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за транспортні послуги, що унеможливлює факт їх надання. Крім того, відсутній факт придбання транспортних послуг та послуг з оренди транспортних засобів TOB «Вест Біо Трейд» в юридичних осіб - платників ПДВ згідно даних ЄРПН. У TOB «Вест Біо Трейд» згідно поданого балансу за 2017 рік та 1 квартал 2018 рік основні засоби відсутні. Згідно поданої звітності форми 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» в 2017-2018 роках здійснювало виплати по ознаці «заробітна плата» лише директору підприємства, що унеможливлює факт транспортування кукурудзи на ДП «Зарубинський спиртзавод».

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку щодо не підтвердження факту транспортування кукурудзи від постачальника до покупця, а отже фактично TOB «Вест Біо Трейд» не поставляло кукурудзу позивачу та оформило завідомо недостовірні документи.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06 березня 2019 року:

- № , яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 609178,75 грн, в тому числі 487343,00 грн за основним платежем та 12835,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 812238,00 грн, в тому числі 541492,00 грн за основним платежем та 270746,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами встановлено, що між TOB «Вест Біо Трейд» та Державним підприємством «Зарубинський спиртзавод» 27 листопада 2017 року укладено договір № 27/11-17 поставки кукурудзи.

На підтвердження реальності проведених господарських операцій в межах вказаного договору, позивачем надано копії документів: податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспорті накладні, платіжні доручення, журнал обліку зерна, журнал ввозу/вивозу торгово-матеріальних цінностей.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги Підприємство посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, в чому саме за встановлених обставин полягає порушення (неправильне застосування) судом норм матеріального права позивач в касаційній скарзі не наводить, зазначає про безпідставне врахування судом доводів контролюючого органу про відсутність належних доказів щодо проведення відповідних господарських операцій, зокрема, факту перевезення товару. Фактично Підприємство просить переоцінити встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи.

9. Контролюючим органом відзиву (заперечень) на касаційну скаргу Підприємства надано не було.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134.

Об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

10.3. Пункт 198.1 статті 198.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

10.4. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.5. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

12.1. Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

12.2. Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

13. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.

13.1. Пункт 5.

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

14. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.

14.1. Пункт 5.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

14.2. Пункт 6.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

14.3. Пункт 7.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

16. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

17. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

18. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування як витрат так і податкового кредиту.

19. Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або неповних даних, на підставі яких неможливо встановити якісні, кількісні характеристики операцій, на виконання яких такі документи складені.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована відповідними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку.

20. Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 02.10.2019 у справі №820/20933/14, від 05.11.2019 у справі № 817/3736/14, від 15.10.2020 у справі №826/7614/15 неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, або є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом, а також якщо встановлено протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, коштів, основних виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій та при оцінці обґрунтованості заявленої платником податків податкової вигоди суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій, встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. При цьому також необхідно враховувати, що первинні документи мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами.

21. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

23. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи в сукупності встановлені як контролюючим органом під час проведення перевірки так і судом під час розгляду справи обставини щодо не підтвердження фактичного проведення господарських операцій з контрагентом, а відповідно і неправомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за такими операціями, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України та дійшов обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати витрати та податковий кредит за такими операціями, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не спростував доводи відповідача та не довів належними, допустимими та достовірними доказами, факту придання (поставки) у контрагента TOB «Вест Біо Трейд» товару - кукурудзи.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено, а позивачем фактично не спростовано, що контрагент, який реалізовував товар позивачу фактично не придбавав такий у своїх контрагентів, тобто відсутнє підтвердження придбання кукурудзи по ланцюгу постачання від TOB «Скарвал» до TOB «Вест Біо Трейд» та до позивача.

Судом встановлено, що TOB «Вест Біо Трейд» немає основних засобів, трудових ресурсів, матеріальних ресурсів, для виробництва чи постачання кукурудзи, в тому числі власних транспортних засобів, складів для зберігання продукції, земель для її вирощування, тощо. TOB «Вест Біо Трейд», згідно з поданим балансом за 2017 рік та 1 квартал 2018 року, основні засоби відсутні. Згідно з поданою звітністю форми 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», TOB «Вест Біо Трейд» в 2017-2018 роках здійснювало виплати за ознакою «заробітна плата» лише директору підприємства. Згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних відсутнє і придбання TOB «Вест Біо Трейд» послуг зі зберігання зерна.

В свою чергу TOB «Вест Біо Трейд» придбало кукурудзу в контрагента TOB «Скарвал», яке також немає ні основних засобів, ні трудових ресурсів, ні матеріальних ресурсів, зокрема складів для здійснення діяльності з оптової торгівлі товарами. Згідно з поданою TOB «Скарвал» звітністю 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», за 4 квартал 2017 року - 1 особа, за 1 квартал 2018 року - 2 особи. Інформація про основні засоби в податковій та фінансовій звітності відсутня.

Судом апеляційної інстанції не встановлено також і факту перевезення придбаного позивачем товару.

Надані позивачем товарно-транспортні на поставку продукції - кукурудзи містять недоліки в заповненні, а саме у всіх товарно - транспортних накладних не вказаний пункт навантаження, зокрема зазначено лише «Тернопільська область», що фактично не дає змогу ідентифікувати адресу розташування місця навантаження, а відповідно і чи належність таке (місце навантаження) контрагенту позивача. При цьому позивач інших доказів, які б містили про це інформацію суду не надав.

Крім того, відповідач вказував, що згідно з інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області від 17.01.2019 по 6 товарно-транспортних накладних номерний знак автомобіля, за яким жодного транспортного засобу не зареєстровано, в двох товарно-транспортних накладних номерний знак та марка транспортного засобу не відповідають дійсним, в одній товарно-транспортній накладній за номерним знаком транспортного засобу зареєстровано бетонозмішувач.

Посилання позивача, на спростування вказаного, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги. Так, посилання позивача на те, що транспортний засіб - КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , бетонозмішувач-С у 2017 році був переобладнаний для перевезення вантажів, не підтверджено належними доказами. Надана позивачем фотографія транспортного засобу, номерний знак НОМЕР_1 , з якої вбачається, що вказаний автомобіль призначений для перевезення вантажів не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону, натомість згідно з технічним паспортом на транспортний засіб КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , вказаний транспортний засіб зареєстрований як - Бетонозмішувач-С. Доказів перереєстрації вказаного транспортного засобу як такого, що призначений для перевезення вантажів, матеріали справи не містять.

Долучений до матеріалів справи договір оренди транспортних засобів від 03.01.2017 між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» та ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» та лист ПП «Агропромислове підприємство «Агро-дружба», відповідно до якого, останнім у грудні 2017 року автомобілем КАМАЗ з номерним знаком НОМЕР_1 надавалися послуги з перевезення вантажів від TOB «Вест Біо Трейд» до ДП «Зарубинський спиртзавод» не має жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки в жодній з товарно - транспортних накладних ПП «Агропромислове підприємство «Агро-дружба» як перевізник не значиться.

Що стосується товарно-транспортних накладних у яких зазначено номерний знак автомобіля, за яким жодного транспортного засобу не зареєстровано, то позивач вказував на те, що за номерним знаком НОМЕР_2 зареєстровано транспортний засіб спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марки Iveco, який, згідно з відповіддю ФОП ОСОБА_3 (т.2 а.с. 184), використовувався ним у грудні 2017 року для перевезення вантажу (кукурудзи) із села Ярчівці у село Зарубинці на спиртовий завод (згідно договору № 12-17 від 01.12.2017 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів укладений між контрагентом ТОВ «Вест Біо Трейд» і ФОП ОСОБА_3 ), то як встановлено судом апеляційної інстанції відповідно до технічного паспорту на транспортний засіб типу - спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марки Iveco, власником цього транспортного засобу є ТОВ «Вентранс ЛТД», а не ФОП ОСОБА_3 .

Доказів належності вказаного транспортного засобу ОСОБА_3 станом на грудень 2017 року матеріали справи не містять. Доказів на право користування вказаним транспортним засобом ФОП ОСОБА_3 до матеріалів справи також не надано.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно інформації Регіонального сервісного центру МВСУ в Тернопільській області від 16.01.2019 №31/19-203 транспортного засобу за НОМЕР_2 в територіальних сервісних центрах Тернопільської області не зареєстровано. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо власника транспортного засобу (ТОВ «Вентранс ЛТД») з номерним знаком НОМЕР_2 базуються на технічному паспорті НОМЕР_3 (т.2 а.с. 187), який фактично виданий після укладення договору купівлі - продажу 6141/16/4/2970 від 24.03.2020, а тому посилання контролюючого органу, зокрема в акті перевірки, на відсутність реєстрації транспортного засобу за НОМЕР_2 станом на 16.01.2019 є обґрунтованим та підтверджений доказами. Натомість зазначення в товарно - транспортних накладних у грудні 2017 року транспортного засобу за № НОМЕР_2 , який на той час не був зареєстрований, також ставить під сумнів факт перевезення товару таким транспортним засобом.

Щодо листа TOB «Вест Біо Трейд» від 14 лютого 2019 року, наданий позивачем до матеріалів справи, в якому TOB «Вест Біо Трейд» вказує, що самостійно укладало договору на транспортування кукурудзи, та орендувало приміщення для зберігання зерна, проте будь - яких доказів щодо цього матеріали справи не містять, натомість податкова звітність, подана TOB «Вест Біо Трейд» до контролюючого органу, та податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН, свідчать про протилежне, зокрема відсутність придбання послуг зі зберігання та оренди приміщення для зберігання, транспортних послуг та послуг з оренди транспортних засобів, відсутність виплати фізичним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за надані транспортні послуги.

Слід також зазначити, що позивачем не надано документів, наявність чи складання яких передбачено умовами договору, укладеного з контрагентом, зокрема, специфікації, рахунки - фактури.

Вказане у сукупності дає підстави для висновку про недоведеність виконання спірних операцій щодо поставки продукції.

24. Слід також зазначити, що підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.

Верховний Суд зазначає, що позивачем, спростовуючи обґрунтовані доводи податкового органу, не було надано доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника товару, враховуючи відсутність у останнього будь - яких трудових ресурсів для проведення відповідної господарської діяльності (згідно звітності - 1 наймана особа (директор)), основних фондів та матеріальних ресурсів (складських приміщень, транспортних засобів - при цьому згідно договору саме на контрагента покладався обов`язок з перевезення товару у розмірі щонайменше 1000 тонн), що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування даних податкового обліку позивача за господарськими операціями з вказаним контрагентом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Судом апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та досліджено господарські операції позивача з вищезазначеним контрагентом, за якими Підприємством було сформовано об`єкт оподаткування податком на прибуток та податковий кредит, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і контролюючим органом, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно.

25. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

26. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи, правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року слід залишити без задоволення.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

28. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 500/721/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова