Справа № 280/4953/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 серпня 2021 року (о 17 год. 45 хв.)Справа № 280/4953/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 2), в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 №89 від 06.05.2021 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.04.2021.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з прийняття Конституційним Судом рішення від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, вона має право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» не залежно від віку при загальному стажі роботи не менше 20 років. У свою чергу відповідач своїм рішенням №89 від 06.05.2021 протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку із не наданням скановані копії трудової книжки, оскільки сканована копія трудової книжки НОМЕР_2 була долучена до електронної заяви, що підтверджується роздруківкою особистого кабінету на сайті ПФУ. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що зазначена у рішенні обставина, що ОСОБА_1 не надала сканкопію трудової книжки не відповідає дійсності, а визначення страхового стажу ОСОБА_1 17 років 2 місяці протиправним, оскільки її страховий стаж на 30.04.2021 складає 21 рік 5 місяців 28 днів. Крім того, період трудової діяльності з січня по серпень 1999 року відображається у довідці ОК-5, тобто відповідачі мають дані стосовно відрахування пенсійних внесків за вказаний період та безпідставно не враховують вказаний період до трудового стажу. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

14.07.2021 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 39743), в якому зазначає, що у заяві про призначення пенсії за вислугу років долучено скановані документи. Одним із документів, які були надані позивачем в електронній формі зазначено трудова книжка, однак під цим документом позивач надала лише накази про прийняття на роботу по контракту в збірну команду України, про продовження строку дії контракту з спортсменами-інструкторами штабної збірної команди України, про перекладання контрактів, про надання відпустки по догляду за дитиною та ін. Таким чином, до заяви поданої в електронній формі через вебпортал, позивачем не надано сканованої копії оригіналу трудової книжки, що підтверджується і самим рішенням від 06.05.2021 №89. Зазначає, що відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) збережено право на пенсію за вислугу років за умови, якщо працівники освіти та охорони здоров`я на день набрання чинності (11.10.2017) Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років, передбачену ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788). Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону №1088 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Однак, згідно розрахунку страхового стажу позивача складає 17 років 02 місяців, що є недостатнім відповідно до норм ст. 55 Закону №1788. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20.07.2021 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 40646), в якому зазначає, що 30.04.2021 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ в Запорізькій області (за місцем проживання). З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області. За наслідками розгляду заяви позивача від 30.04.2021 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 06.05.2021 № 89 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. За приписами ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, трудовий стаж набутий позивачем до 01.01.2004 обчислюється на підставі трудової книжки, а з 01.01.2004 - згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ у Запорізькій області не було дотримано вимогу п. 2.23 Порядку №22-1, а саме не надано сканованої копії оригіналу трудової книжки, що підтверджують право на пенсію. Отже, з врахуванням документів доданих до заяви про призначення пенсії за вислугу років страховий стаж позивача склав 17 років 02 місяці. Таким чином, за відсутності спеціального стажу роботи передбаченого п. "е" статті 55 Закону №1788, а також Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років. Разом з цим, зазначає, що оскільки, при зверненні позивача із заявою від 30.04.2021 не було підтверджено право щодо призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного загального стажу роботи, тому вимога позивача про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. "е" статті 55 Закону № 1788 є передчасною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 04.01.1999 (а.с.17-19), судом встановлено наступне.

01.01.1999 ОСОБА_1 прийнята на роботу по контракту на посаду спортсмена інструктора штатної збірної команди України з боротьби дзюдо де працювала до 31.12.2006 (записи № № 1, 5).

01.11.2007 ОСОБА_1 прийнята на роботу по контракту в штатну збірну команду України з боротьби дзюдо де працювала до 31.12.2012 (записи № № 6, 8).

03.01.2013 ОСОБА_1 прийнята на роботу до ДЮСШ №11 Запорізької міської Ради на посаду тренер-викладач з боротьби дзюдо (запис № 9) та, як встановлено судом станом на 30.04.2021 продовжувала працювати.

31.12.1999 ОСОБА_1 присвоєно звання майстра спорту міжнародного класу з боротьби дзюдо (а.с.20).

30.04.2021 позивачем подано заяву через електронний кабінет на сайті Пенсійного фонду України, з використанням особистого цифрового підпису, про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», яка набрала чинності 30 березня 2021 року, пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), викладено в такій редакції: «після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу».

З урахуванням Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 06.05.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із відсутністю необхідного загального стажу роботи.

За змістом оскаржуваного рішення, відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) збережено право на пенсію за вислугу років за умови, якщо працівники освіти та охорони здоров`я на день набрання чинності (11.10.2017) Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років, передбачену ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788). Відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники, зокрема, спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажу роботи не менше 25 років - у порядку, який визначає Кабінет Міністрів України, незалежно від віку. На дату звернення страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 02 місяці. При обчисленні страхового стажу не враховано періоди роботи з січня по серпень 1999 року, оскільки до заяви поданої в електронній формі через вебпортал, що не надано скановані копії оригіналу трудової книжки (а.с.85).

Вважаючи рішення відповідача 2 №89 від 06.05.2021 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Однак, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (далі - Закон № 213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, З, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Тобто, позивач з 04.06.2019 наділена правом на визначення права на отримання пенсії за вислугу років виходячи з наявності загального стажу роботи 20 років.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 встановлено, що для призначення пенсії за вислугою років спортсменам, необхідний спеціальний стаж - перебування в складі збірних команд України не менше 6 років.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має спеціальний трудовий стаж - перебування в складі збірних команд України у кількості 13 років 1 місяць, що підтверджується записами №1-8 у трудовій книжці НОМЕР_2 від 04.01.1999, довідкою ОК-5 від 30.04.2021, копією наказу Державного комітету України з фізичної культури і спорту №243-с від 23.12.1998, копією наказу Державного комітету України з фізичної культури і спорту №257-е від 20.12.1999, копією наказу Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України № 195-е від грудня 2000, копією наказу Державного комітету України з питань фізичної культури і спорту №56-с від 21.02.2002, копією наказу Державного комітету України з питань фізичної культури і спорту №330-с від 25.12.2003, копією наказу Державного комітету України з питань фізичної культури і спорту №419-е від 31.12.2004, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №370-с від 30.12.2005, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №465-с від 03.11.2007, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №76-с від 07.02.2008, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №407-с від 15.10.2008, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №542-с від 31.12.2008, копією наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту №219-ос від 23.11.2009, копією наказу Державної служби молоді та спорту №390-с від 29.12.2012, копією наказу Державної служби молоді та спорту №258-ос від 12.11.2012, довідкою Центрального Державного архіву вищих органів влади та управлінь України №398 від 15.03.2021, бухгалтерськими документами (розрахункові листки) надані ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укроспортзабезпечення».

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Крім того, відповідно до п.20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників ; у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Як зазначено представником відповідача 2 у своєму відзиві, позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ у Запорізькій області не було дотримано вимогу п. 2.23 Порядку №22-1, а саме не надано сканованої копії оригіналу трудової книжки, що підтверджують право на пенсію.

Зазначена осбавина також міститься в оскаржуваному рішенні №89 від 06.05.2021.

Однак, як встановлено судом, сканована копія трудової книжки НОМЕР_2 була долучена до електронної заяви, що підтверджується роздруківкою особистого кабінету на сайті ПФУ (а.с.83).

Беручи до уваги вищезазначене суд зазначає, що зазначена в оскаржуваному рішенні обставина, що ОСОБА_1 не надала сканкопію трудової книжки спростовується наявною у справі роздруківкою особистого кабінету на сайті ПФУ.

Щодо визначення відповідачем 2 страхового стажу ОСОБА_1 - 17 років 2 місяці суд зазначає наступне.

Як вбачається із трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 04.01.1999, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 роки 5 місяців 28 днів (на 30.04.2021), зокрема:

період 01.01.1999 - 31.12.2006 (8 років) - робота по контракту на посаду спортсмена інструктора штатної збірної команди України з боротьби дзюдо;

період 01.11.2007 - 31.12.2012 (5 років 2 місяці) - робота по контракту на посаду спортсмена інструктора штатної збірної команди України з боротьби дзюдо;

період 03.01.2013 - 30.04.2021 (8 років 3 місяці 28 днів) - тренер-викладач з боротьби дзюдо ДЮСШ №11 Запорізької міської ради.

Робота позивача на зазначених посадах та у зазначені періоди підтверджується також довідкою ОК-5 від 30.04.2021, копіями наказів, бухгалтерськими документами (розрахункові листки), наданими ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укроспортзабезпечення».

Суд не погоджується з доводами відповідача 2, що ОСОБА_1 не мала відповідний трудовий та страховий стаж станом на 11.10.2017, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно з положеннями частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України забезпечено право кожного громадянина на соціальний захист що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ зокрема у справі "Аманн проти Швейцарії" від 16 лютого 2000 року - якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Вказані засади неодноразово зазначалися і Конституційним судом України.

В рішенні Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено «в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність.

Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України (254к/9б-ВР) а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України (254к/96-ВР ) правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.».

Конституційний Суд України вказав, що скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація; звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).

У Рішенні Конституційного суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 зазначено, що роботи зазначені у статтях 54, 55 закону України №1788, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Крім того у вказаному рішенні зазначено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1,3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Таким чином, станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 вже мала спеціальний трудовий стаж у кількості 13 років 2 місяців (при мінімальному 6 років).

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 мала спеціальний трудовий стаж та розраховувала (за принципом передбачуваності законодавчих змін) на те, що при досягненні необхідного загального страхового стажу їй буде призначена пенсія за вислугою років. Отже в даному випадку законодавчі зміни, а відтак і рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України та практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 06.05.2021 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.04.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 908,00грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 11.06.2021 № 12699.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 06.05.2021 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.04.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.08.2021.

Суддя Ю.В. Калашник