Справа № 320/5907/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року справа №320/5907/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області, у якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області, оформлену листом № 5-1973 від 05.04.2021, щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого зразка;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого законодавством зразка.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), зокрема, брав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач зазначив, що за результатом розгляду його звернення до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення відповідач відмовив йому у наданні такого статусу.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що у 1986 році він приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивач стверджує, що відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на визнання за ним статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення, але відповідач необґрунтовано відмовив йому у визнанні статусу інваліда війни, чим порушив право позивача на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано від сторін докази по справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про те, що Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, яке є правонаступником штабу ЦО УРСР, листом від 14.08.2006 № 04-9492/281 зазначило, що у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь особи, залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань ЦО Чернігівської, Житомирської та Київської областей та виконували роботи у 30-кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. При цьому план ЦО в період аварії на ЧАЕС не вводився. Тому відповідач вважає, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на працівників, які залучаються для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від інших міністерств і відомств, отже вони не можуть бути віднесені до числа осіб, на яких може бути поширено дію Закону.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на лист-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 25.05.2009 №631/0/15-09/014 для встановлення громадянам статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.05.1994 № 302, якими визначено, що «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а документи, які можуть підтвердити залучення до формувань ЦО, а також участь у цих формуваннях працівників підприємств, установ та організацій області, повинні зберігатись в архівах відповідних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій.

Відповідач вважає, що оскільки позивачем не надано на момент звернення до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області достатніх даних для встановлення статусу інваліда війни, а тому дії відповідача є такими, що відповідають діючому законодавству України з питань встановлення статусу інваліда війни.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримано доводи, викладені в позовній заяві, та повідомлено про те, що відповідно до законодавства колишнього СРСР заходи ЦО були обов`язковими, а створення служб та формувань ЦО здійснювалось за територіально-виробничим принципом із зарахуванням до них максимальної кількості працездатного населення.

Крім того, позивачем наголошено на тому, що відповідач навмисно ігнорує надані документи, які безсумнівно підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі ЦО, серед яких, зокрема: довідка № 46 від 17.02.2006; довідка № 47 від 17.02.2006; розпорядження № 4 від 01.05.1986; наказ № 2-Г від 12.12.1983 «Про створення формувань цивільної оборони на базі Іванківського автотранспортного підприємства 11067».

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 26.09.1997 (а.с.6-7).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії № 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 27.12.2019 Київською обласною державною адміністрацією (а.с.9).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 0086610 від 24.10.2019, виданої обласною спеціалізованою МСЕК, позивачу з 18.10.2019 визначено 80% втрати професійної працездатності (а.с.11).

З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 04.10.2019 № 5718 вбачається, що захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0086610 від 24.10.2019 позивачу з 18.10.2019 довічно встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, за результатом розгляду якої відповідач листом від 05.04.2021 № 5-1973 повідомив позивачу про те, що відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 25.05.2009 № 631/0/15-09/014 статус інваліда війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування та розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідки МСЕК про групу інвалідності та причину захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У вказаному листі відповідач зазначив про відсутність законних підстав для надання позивачу статусу інваліда війни (а.с.21).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Тобто, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків), залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Верховний Суд у постановах від 10.10.2019 у справі №278/1320/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 84855533), від 07.10.2019 у справі №676/1505/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 84788067), від 03.10.2019 у справі №753/7304/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 84703667), від 07.08.2019 у справі №826/11163/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83513416), від 15.05.2019 у справі №816/851/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81759362), від 10.07.2019 у справі №360/2690/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 82937827), від 10.10.2019 у справі №810/4584/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 84855878) та від 27.02.2020 у справі №377/196/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87868485) зазначив, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З трудової книжки вбачається, що позивач у період з 10.05.1979 по 04.11.1980 працював на посаді водія 3 класу в Іванківській АК для роботи на всіх типах вантажних автомобілів; з 12.12.1980 по 02.01.1985 працював на посаді водія 3 класу, а з 03.01.1985 по 27.10.1992 - на посаді водія 2 класу для роботи на всіх типах вантажних автомобілів в Іванківському АТП-09038 (а.с.13).

Згідно з довідкою ВАТ «Автомобіліст» від 17.02.2006 № 46 Іванківське АТП-09038 було перейменовано в Іванківське АТП-11067 (на підставі наказу Міністерства автотранспорту № 269 від 17.12.1982); Іванківське АТП-11067 було перейменовано в Іванківське АТП-23266 (на підставі наказу Міністерства автотранспорту № 163 від 14.07.1986); Іванківське АТП-23266 було перейменовано в Іванківське АТП-13266 (на підставі наказу Міністерства автотранспорту № 286 від 29.12.1987); Іванківське АТП-13266 було перетворено в Іванківське ВАТ «Автомобіліст» (на підставі наказу регіонального відділення ФДМУ по Київській області № 7/14-ВП від 28.06.1995) (а.с.14).

Відповідно до довідки ВАТ «Автомобіліст» від 17.02.2006 № 47 наказом директора Іванківського автотранспортного підприємства № 11067 за № 2-Г від 12.12.1983 в Іванківському АТП-11067 створені підрозділи та сили цивільної оборони (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що наказом по Іванківському автопідприємству 11067 Київського обласного управління вантажного автотранспорту № 2-Г від 12.12.1983 «Про створення формувань цивільної оборони на базі Іванківського автопідприємства 11067» на підприємстві було створено формування цивільної оборони, у тому числі автомобільна колона цивільної оборони з перевезення еваконаселення. При цьому, згідно цього наказу ОСОБА_1 був залучений до автомобільної колони Цивільної оборони по перевезенню еваконаселення як водій (а.с.17-18).

Отже, наведеним первинним документом підтверджується безпосереднє залучення позивача до формування цивільної оборони, утвореного на підприємстві.

Судом встановлено, що розпорядженням начальника автослужби ЦО Іванківського району АТП 11067 від 01.15.1986 № 4 для організації та забезпечення евакуації населення із зони радіоактивного забруднення Чорнобильської АЕС та згідно розпорядження начальника ЦО області голови Київської обласної Ради народних депутатів від 30.04.1986 зобов`язано направити особовий склад вантажної колони ЦО АТП 11067 для виконання поставлених завдань з 02.05.1986 (а.с.16).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що особовий склад автомобільної колони Цивільної оборони по перевезенню еваконаселення, до складу якої персонально був включений позивач, був направлений до зони радіоактивного забруднення Чорнобильської АЕС для ліквідації наслідків аварії.

Суд зазначає, що надані позивачем документи підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при цьому така участь здійснювалася позивачем саме у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони підприємства, на якому працював позивач.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області, оформлену листом № 5-1973 від 05.04.2021, щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого зразка.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у встановлені статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, захист порушених прав позивача потребує зобов`язання відповідача встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого законодавством зразка.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області, оформлену листом № 5-1973 від 05.04.2021, щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого зразка.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни встановленого законодавством зразка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.