Справа № 160/3303/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року Справа № 160/3303/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Ткаченко Ю.А.
представника позивача - ОСОБА_2
представника відповідача - Трубіцина Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при звільненні в розмірі 21 882,21 грн.;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.02.2021 року по день фактичного розрахунку.
Позовну заяву позивачем обґрунтовано тим, що оскільки його було звільнено під час перебування на лікарняному, він отримав наказ про своє звільнення тільки 18.06.2020 р. після одужання. Також, 22.05.2020 р. він отримав від відповідача на свій картковий (зарплатний) рахунок, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», заробітну плату однією сумою в розмірі 40 487,82 грн., що підтверджується розрахунком за травень 2020 року та листом відповідача №21-159 вих.21 від 18.02.2021 р. Надалі, 07.07.2020 р. та 15.07.2020 р. він ще отримав від відповідача грошові кошти на карту з формулюванням «заробітна плата» в розмірі 3 789,29 грн. та в розмірі 7 578,60 грн. відповідно. Як з`ясовано ним пізніше зі змісту листа відповідача №21-159 вих.21 від 18.02.2021 р. зазначені суми в розмірах 3 789,29 грн. та 7578,60 грн. були перераховані йому відповідачем в якості оплати перших п`яти днів непрацездатності, в тому числі соціальна допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.
У зв`язку з тим, що під час звільнення письмово його не було повідомлено про всі нараховані види виплат, то він змушений був звернутися з запитом про надання відповідної інформації, в тому числі для з`ясування, чи була нарахована і виплачена вихідна допомога у зв`язку із звільненням та просив здійснити належну виплату такої допомоги. Листом №21-159 вих21 від 18.02.2021 р. Дніпропетровська обласна прокуратура повідомила його про те, що вихідна допомога не нараховувалася і не виплачувалася під час звільнення та не може бути виплачена у зв`язку із відсутністю на те законодавчих підстав. Тобто зазначеним листом відповідач фактично відмовив йому у виплаті гарантованої вихідної допомоги. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, такою, що не відповідає нормативно-правовим актам, що регулюють трудові відносини, а тому змушений звернутися до суду за захистом та відновленням свого порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою суду від 23.03.2021 року було задоволено заяву відповідача про перехід із спрощеного до загального провадження та подальший розгляд даної адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.04.2021 року.
До суду 05.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з дня набрання чинності Законом № 113-ІХ, а саме: з 25.09.2019 р., особливості застосування до прокурорів положень п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.ст.42, 42-1, ч.ч.1-3, ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 КЗпП України, на які посилається позивач, встановлюється Законом №1697-VІІ. Отже, з 25.09.2019 р. саме вищевказаний закон, а не КЗпП України, поширюється на правовідносини між ОСОБА_1 та Дніпропетровською обласною прокуратурою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься в постанові від 31.01.2018 (справа № 820/1119/16), норми Закону № 1697-VII є пріоритетними перед нормами КЗпП України і трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціального закону не врегульовано спірних правовідносин або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.
Законом України № 1697-VII не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 цього Закону. У свою чергу, ст.44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону № 1697-VII. Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законами № 1697-VII, № 113-ІХ, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання. Юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п.9 ст.51 Закону № 1697-VII в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором. Тобто цей юридичний факт (підстава) є відмінним від того юридичного факту (підстави), у зв`язку з яким ст.44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. Водночас, законодавцем не передбачено у вказаних нормах (не внесено зміни, доповнення) виплату вихідної допомоги прокурорам, звільненим з цих підстав, а тому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
До суду 19.04.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначалося, що Закон України «Про прокуратуру» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX не передбачають жодних виключень щодо застосування положень статті 44 КЗпП України. На переконання позивача, на момент звільнення він набув право на отримання вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а тому відповідач зобов`язаний був виплатити йому відповідну вихідну допомогу при звільненні. Тому, не виплата позивачу вихідної допомоги зумовлює нездійснення повного розрахунку при звільненні, що є підставою для застосування до відповідача і відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Відповідач своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву не скористався.
21.04.2021 року у підготовче засідання з`явились представники сторін, та ухвалою суду від 21.04.2021 року клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/4905/20.
Ухвалою суду від 03.06.2021 року поновлено провадження по справі №160/3303/21, оскільки обставини, що викликали зупинення провадження у даній справі відпали, а саме, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 р. набрала законної сили, та призначено судове засідання по справі на 18.06.2021 року.
18.06.2021 року в підготовчому засіданні було задоволено клопотання позивача про відкладення розгляд справи. Наступне судове засідання призначено на 04.08.2021 року, у зв`язку із виходом судді - Кучми К.С. до щорічної відпустки з 22.06.2021 року по 30.07.2021 року (включно).
04.08.2021 року було проведено та закрито підготовче засідання та почато розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позовну заяву задовольнити, з викладених у ній підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.05.2020 р. прокурором Дніпропетровської області видано наказ №499к, яким на підставі статті 9 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності, управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 25 травня 2020 року.
В цьому ж наказі вказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.
В судовому засіданні встановлено, що листом №21-159 вих.21 від 18.02.2021 Дніпропетровська обласна прокуратура повідомила позивача про те, що вихідна допомога йому не нараховувалася і не виплачувалася під час звільнення та не може бути виплачена у зв`язку із відсутністю на те законодавчих підстав.
Так, позивач пов`язує порушення своїх прав в частині не нарахування та не виплати відповідачем всіх сум, що належали йому при звільненні, а саме: вихідної допомоги в розмірі 21 882,21 грн. Також, не проведення з вини відповідача зазначених виплат у день звільнення є підставою для його відповідальності, тобто зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.02.2021 року по день фактичного розрахунку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Розділом VІІ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ст.40 доповнено ч.5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
З системного аналізу вищевказаного Закону вбачається, що питання щодо звільнення працівників органів прокуратури з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору до закінчення строку у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників); застосування ст.42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці); ст.42-1 (переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу; частин 1, 2, 3 ст.49-2 (порядок вивільнення працівників); ст.74 (щорічні відпустки); ч.3 ст.121 (гарантії і компенсації при службових відрядженнях) регулюються Законом України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч.5 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Окремим розділом ІХ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора та їх інших працівників органів прокуратури.
Зокрема, ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Отже, Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. У той час, як ст.44 КЗпП України врегульовано порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника.
Вихідною допомогою є державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, яка виплачується працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
Суд погоджується з позицією позивача, що у нього є право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.
Відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області №21 розмір середньої місячної заробітної плати, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ОСОБА_1 , становить 21 882,21 грн. /а.с.53/.
Отже, підлягає виплаті вихідна допомога у розмірі 21 882,21 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12.02.2021 року по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З системного аналізу вище вказаних положень статей 116, 117 КЗпП України вбачається, що роботодавець зобов`язаний при звільненні працівника виплатити йому неоспорювану ним суму; в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто законодавець пов`язує виплату середнього заробітку за весь час затримки з наявністю вини роботодавця.
Як вбачається з матеріалів справи, Законом України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з підстав п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Саме з цих підстав відповідач при звільненні ОСОБА_1 не виплатив йому вихідну допомогу при звільненні, тобто вихідна допомога була оспорюваною сумою при звільненні ОСОБА_1 12.02.2021 року. Тільки з набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправною невиплату вихідної допомоги, ця сума перестає бути оспорюваною.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу було здійснено виплати у зв`язку з його звільненням 11.09.2020 року, а 03.03.2021 року за допомогою послуг поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся з даними позовними вимогами.
З урахування вище викладеного, у зв`язку з відсутністю вини Дніпропетровської обласної прокуратури щодо несвоєчасної виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 та наявності спору щодо виплати вихідної допомоги позивачу за час його звільнення, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 12.02.2021 року по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню.
При вирішенні спору суд керується судовою практикою, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 року у справі № 420/4115/20.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 21 882,21 грн.
Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 21 882,21 грн.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295 КАС України.

Повний текст рішення складено 13.08.2021 року.

Суддя К.С. Кучма