Справа № 640/4738/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року м. Київ № 640/4738/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій, скасування рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" звернулось до суду з позовом про:

- визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень - Київської міської митниці ДФС України - по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000074/2 від 13.02.2020;

- скасування повністю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000074/2 від 13.02.2020;

- зобов`язання Київської міської митниці ДФС України визнати заявлену Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафеи Хоум" митну вартість товарів: в розмірі 10377,37 євро зазначену в Митній декларації №UA100020/2020/014987 від 13.02.2020.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва: від 04.03.2020 залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви; від 26.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, встановлено строки для подання заяв по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки не містило передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості. Додатково представник позивача посилається на те, що вказане рішення було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності, визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання.

Відповідачем подано відзив, відповідно до якого позов не визнано. У відзиві зазначено, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документах, які надані позивачем до Київської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, яка сплачена та підлягала сплаті за ці товари, водночас декларантом не подано всіх додаткових документів, які витребувані контролюючим органом згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, суд установив.

Між ТОВ "Марафет Хоум" та "Biochimica Spa" укладено Контракт 06.04.2019 №3, на підставі якого протягом строку дії вказаного Контракту продавець здійснює поставку товару на умовах EXW зі складу "Biochimica Spa".

У лютому 2020 року "Biochimica Spa" здійснив поставку товарів позивачу на умовах EXW зі складу "Biochimica Spa", що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №094460.

До Київської митниці Дермитслужби подано митну декларацію від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 для здійснення митного оформлення товару на загальну суму 10377,37 Євро:

арт. 1PFBIDA0700S3 Mangiacalcare Limescale remover 500ml (Спрей для усунення вапняного осаду). Всього 4608 шт.;

арт. 1PFBIDA601401 Mangiacalcare Limescale remover trigger 500 ml (Спрей для усунення вапняного осаду). Всього 2430 шт.;

арт. 1PFBILE0533S6 Soft Hands and washing machine liq. det. "Wool and Delicate" 2000 ml (Рідкий засіб для прання). Всього 324 шт.;

арт. 1PFBIBC4025S4 Soft Light duty liquid detergent "Wool and Delicate Caress" 1000 ml (Рідкий засіб для прання). Всього 360 шт.;

арт. 1PFBILC4020S7 Soft Light duty liquid detergent "Wool and Delicate" 1000 ml (Рідкий засіб для прання). Всього 360 шт.;

І арт. 1PFBIBC4005S6 Soft Heavy duty liquid detergent "Black" 1000 ml (Рідкий засіб для прання). Всього 720 шт.;

І арт. 1PFBIBF2022S3 Soft Liquigel detergent ""Linfa di Aloe" 2500 ml (Рідкий засіб для прання). Всього 384 шт.;

арт. 1PFBIAG3499S5 Soft Balm softener "Sweet Talco" 50 washes 3000 ml CLP (Пом`якшувач для прання). Всього 288 шт.;

арт. 1PFBIAG3502S7 Soft Balm softener "Magic Fresh " 50 washes 3000 ml CLP (Пом`якшувач для прання). Всього 288 шт.;

варт. 1PFBIAG3501S7 Soft Balm softener "Magic Passion" 50 washes 3000 ml CLP (Пом`якшувач для прання). Всього 1152 шт.;

арт. 1PFBIPC0300S7 Scansafatiche Hard surfase and floor detergent "Lavaincera" 1000 ml (Засіб для миття підлоги). Всього 1440 шт.;

арт. 1PFBIPC5030S4 Scansafatiche Floor detergent "Parquet' 1000 ml (Засіб для миття паркету). Всього 1440 шт.;

арт. 1PFBIBC4016S3 Soft Heavy duty liquid detergent "Mix Color" 1000 ml CLP ( Рідкий засіб для прання). Всього 720 шт.;

арт. 1PFBIAG3498S7 Soft Balm softener "Magic Flower" 50 washes 3000 ml CLP (Пом`якшувач для прання). Всього 576 шт.;

арт. 1PFBIAG3504S8 Soft Balm softener "Muschio Bianco" 50 washes 3000 ml CLP (Пом`якшувач для прання). Всього 864 шт.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 подано, зокрема: контракт (код документу 4104); інвойс (код документа 3105); міжнародна товарно-транспортна накладна CMR (код товару 2730); сертифікат походження товарів (7011); сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003); документи на перевезення товарів (код товару 2950); інші некласифіковані документи (код документа 9000); платіжне доручення на оплату товарів.

Крім того, представником позивача для підтвердження митної вартості товару направлено лист від 13.02.2020 №024 на адресу Київської митниці Держмитслужби щодо підтвердження митної вартості товару №1 за ВМД від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 разом з наступними документами: договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № 291019 від 29.10.2019р.; Рахунок на транспортування №282 від 12.02.2020р.; Прайс-лист виробника б/н від 01.02.2019р.; Прайс-лист ТОВ "Марафет Хоум" для реалізації в Україні б/н від 05.11.2019р.; Копія експортної декларації №352304 від 02.01.2020р.; Рішення ОАС м. Києва №640/17807/19 від 28.10.2019р.; Постанова Шостого ААС № 640/17807/19 від 28.01.2020р.; проформа-інвойс на наступну поставку від 03.02.2020; лист "Biochimica Spa" б/н від 03.02.2020.

Також, у згаданому листі представником позивача зауважено, що попередня оплата, згідно П/Д від 05.02.2020 №46, включає дві проформи-інвойс, а саме від 04.12.2019 №168 та від 03.02.2020 №8 з урахуванням залишку коштів за не відвантажений товар у січні 2020. Залишок підтверджується листом "Biochimica Spa" від 03.02.2020 №б/н.

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 13.02.2020 №UA100000/2020/000074/2 за резервним методом.

Крім того, проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів.

Під час здійснення Київською митницею Держмитслужби контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна декларація країни відправлення містить данні, що не відповідають даним у документах, наданих під час митного оформлення та додатково не надано на запит митниці, для підтвердження заявленої митної вартості товарів, документи в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначено документи, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (пункти 1-8).

Судом зазначалось, що на підтвердження митної вартості товарів позивачем до контролюючого органу подано митну декларацією від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 подано, зокрема: контракт (код документу 4104); інвойс (код документа 3105); міжнародна товарно-транспортна накладна CMR (код товару 2730); сертифікат походження товарів (7011); сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003); документи на перевезення товарів (код товару 2950); інші некласифіковані документи (код документа 9000); платіжне доручення на оплату товарів.

Також позивачем направлено лист від 13.02.2020 №024 на адресу Київської митниці Держмитслужби щодо підтвердження митної вартості товару №1 за ВМД від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 разом з наступними документами: договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № 291019 від 29.10.2019р.; Рахунок на транспортування №282 від 12.02.2020р.; Прайс-лист виробника б/н від 01.02.2019р.; Прайс-лист ТОВ "Марафет Хоум" для реалізації в Україні б/н від 05.11.2019р.; Копія експортної декларації №352304 від 02.01.2020р.; Рішення ОАС м. Києва №640/17807/19 від 28.10.2019р.; Постанова Шостого ААС № 640/17807/19 від 28.01.2020р.; проформа-інвойс на наступну поставку від 03.02.2020; лист "Biochimica Spa" б/н від 03.02.2020.

За змістом статті 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (частина третя); у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) документи згідно з переліком (частина четверта); забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята).

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що митні органи уповноважені здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються в передбаченому наведеними нормами порядку, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти необхідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний (пункти 1, 2 частини першої); основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя).

Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16 висловив правову позицію, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається з матеріалів судової справи, для здійснення митного оформлення поставлених товарів представником позивача подано митну декларацію від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987, в графі 45 якої зазначено суму 316235,06 грн, що складається із вартості товарів на загальну суму 10377,37 Євро, розрахованої за курсом НБУ станом на дату подання митної декларації, який склав 26,7246 грн. за 1 Євро, та вартості перевезення товарів до державного кордону України.

Представником позивача надано документи, які підтверджують митну вартість товару за першим методом - за ціною договору: контракт від 06.04.2019 №3, укладений між ТОВ "Марафет Хоум" та "Віосhіmіса Spa" (Італія); проформу-інвойс від 03.12.2019 №168 на загальну суму 10377,37 Євро; рахунок фактуру від 10.02.2020 №Е 24; CMR №094460; сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1.; платіжне доручення в іноземній валюті від 05.02.2020 на суму 18181,14 Євро про оплату за товару згідно Контракту №3; довідка від 12.02.2020 №02/12 про транспортні витрати; рахунок від 12.02.202 №282 на оплату транспортних послуг; прайс-лист виробника товару; договір від 29.10.2019 №291019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом; декларацію країни відправлення від 10.02.2020 №ІТ 5; рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №640/17807/19, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №640/17807/19, лист від 29.07.2020 №01/07; прайс від 05.11.2019 ТОВ "Марафет Хоум"; проформу-інвойс від 03.02.2020 №8 на суму 10012,40 Євро; лист "Віосhіmіса Spa" від 03.02.2020 №б/н.

За висновком суду, наведені документи містять відомості щодо заявленої митної вартості, не мають розбіжностей для цілей визначення митної вартості товарів.

Не відповідає матеріалах справи вказівка відповідача щодо неповної сплати позивачем за поставлений товар. Пунктом 4.1. Контракту від 06.04.2019 №3 передбачено 100% попередню оплату за товар. Згідно листа представника позивача від 13.02.2020 №024 на адресу Київської митниці Держмитслужби щодо підтвердження митної вартості товару №1 за ВМД від 13.02.2020 №UА100020/2020/014987 зауважено, що попередня оплата, згідно платіжного доручення в іноземній валюті від 05.02.2020 №46 (в сумі 18181,13 Євро), включає дві проформи-інвойс, а саме від 04.12.2019 №168 (на суму 10012,40 Євро) та від 03.02.2020 №8 (на суму 10377,37 Євро) з урахуванням залишку коштів за не відвантажений товар у січні 2020. Залишок підтверджується листом "Biochimica Spa" від 03.02.2020 №б/н і складає 22064 Євро. (10102,40 + 10377,37 - 2208,64 = 18181,13).

Також, не відповідає дійсності твердження митного органу про те, що надані позивачем для митного оформлення документи містять розбіжності щодо ваги товару, ввезеного в Україну. Спростовуючи наведене суд зазначає, що в декларації країни відправлення від 10.02.2020 №ІТ 5, в електронній митній декларації від 13.02.2020 №UA 100020/2020/014987, сумарно в інвойсах-проформах від 04.12.2019 №168 та від 03.02.2020 №8, в транспортній накладній CMR від №094460 вказано однакову вагу товару - 22823,65 кг.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача, що розбіжності ваги нетто, зазначеній в супровідних документах, і заявленій в електронній митній декларації від 13.02.2020 №UA 100020/2020/014987, з огляду на таке.

Згідно приписів Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, у графі 38 Вага нетто (кг) зазначається в кілограмах вага товару, описаного в графі 31 МД, без будь-якої упаковки (якщо описом цієї графи не передбачено інше) згідно з товаросупровідними документами. Якщо у відомостях про вагу нетто, що містяться в товаросупровідних документах, є розбіжності, то відомості зазначаються згідно з одним з таких документів на вибір Декларанта або визначені за результатами зважування.

Таким чином, позивачем, як декларантом, у митній декларації було зазначено вагу нетто на його розсуд та яка, на його думку, є достовірною та відповідає товаросупровідним документам, поданим до митного оформлення. У свою чергу, відповідачем не надано доказів стосовно того, що вага нетто, зазначена позивачем у митній декларації не відповідає вазі імпортованого товару.

При цьому відповідачем не зазначено, яким чином вказана обставина впливає на митну вартість товару.

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Також із матеріалів справи вбачається, що додатковою підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №100020/2020/000046/2 від 29.07.2020 стало те, що для підтвердження транспортних витрат до митного оформлення надано довідку від 27.07.2020 №07/27 про вартість транспортування, видана Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАОРА", а перевізником товару, згідно транспортної накладної CMR від 04.07.2020 є підприємство "TZOV RFVFZ-TRANS-SERVIS".

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивачем було надано відповідачу договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019, укладений між ТОВ "Марафет Хоум" (замовник) та ТОВ "ДАОРА", відповідно до якого ТОВ "ДАОРА" (виконавець) зобов`язується за замовленням замовника (позивача) здійснити транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажу замовника в міжміському і міжнародному сполучення, а також доставку довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця (пункт 1.1 договору). Виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників) залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні (пункт 1.2 договору).

Позивачем було надано до митного оформлення товару також довідку про транспортні витрати від 12.02.2020 №02/12, з якої вбачається, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Саме цей автомобіль вказано у транспортній накладній CMR №094460.

Оскільки відповідно до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019 ТОВ "ДАОРА" наділено правом саме організовувати перевезення, отже залучення перевізника - компанію "TZOV RFVFZ-TRANS-SERVIS" на думку суду, не ставить під сумнів заявлену позивачем вартість транспортування товару.

Митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів і суд не встановив жодних суперечностей в наданих позивачем документах на підтвердження транспортних витрат.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.05.2020 у справі №400/2922/18.

У поданій позивачем митній декларації вказано умови поставки за правилами EXW, що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Відповідно до графи 20 митної декларації від 13.02.2020 №UA №100020/2020/014987 умовою постачання зазначено EXW - IT Zola Predosa.

Згідно з положеннями Інкотермс-2010, при умовах поставки EXW витрати на доставку на навантаження товару несе покупець товару.

Судом вказувалось, що одночасно з митною декларацією №UA №100020/2020/014987 від 13.02.2020 позивачем подано автотранспортну накладну CMR №094460, у якій перевізником товару зазначено "TZOV RFVFZ-TRANS-SERVIS" та довідку ТОВ "ДАОРА" про транспортні витрати від 12.02.2020 на загальну суму 56500,00 грн., у тому числі на транспортування за маршрутом 40069 Zola Predosa, Italy - п/п ЧОП у сумі 38904,00 грн.

На думку суду, позивач усунув вказану розбіжність шляхом подання митному органу договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019 та Рахунок на оплату транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажу від 12.02.2020 №282.

При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем занижено вартість транспортування з метою ухилення від сплати митних платежів у належному обсязі.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач вказує, що на платіжне доручення в іноземній валюті від 04.02.2020 на суму 18181,14 Євро про оплату за товару згідно Контракту №3, надано без дотримання вимог НБУ, в частині проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку.

З матеріалів справи вбачається, що проведення платежу відбулось за допомогою Міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів (SWIFT), за межі території України та у валюті, відмінній від національної валюти України, на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до постанови Правління НБУ від 28.07.2008 №216 проставляються у разі його подання не в електронному вигляді.

Також у згаданому платіжному дорученні міститься посилання на Контракт №3 від 06.04.2019.

Отже, всупереч доводам митного органу, згадане вище платіжне доручення іноземній валюті від 22.07.2020, надане позивачем, оформлене належним чином.

Проаналізувавши надані під час митного оформлення платіжні документи у сукупності із іншими поданими документами, суд дійшов висновку, що такі документи відповідають умовам решти документів і не містять розбіжностей з іншими документами, поданими разом з митною декларацією, наведені у них дані не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 справа №809/1884/16, за якою положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем вимог Митного кодексу України при визначенні митної вартості товару.

За приписами статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, контролюючим органом на підставі Джерел інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, митну вартість товару скориговано до рівня 22823,65 Євро.

Проте, вказана графа оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

До того ж, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару, та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Вищевикладене, а також та обставина, що відповідачем наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом не доведено, як і не доведено того, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності та/або наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товарів та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2020 №100020/2020/000074/2.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України товару, за заявленою у митній декларації від 13.02.2020 №UA №100020/2020/014987 митною вартістю.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що у свою чергу унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Про невідповідність рішень про коригування митної вартості товарів вимогам законодавства з цієї підстави, що митницею у спірних рішеннях не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки, комерційні умови тощо та не зазначено докладної інформації і джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, зазначено в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 справа №813/7272/13-а, від 02.03.2018 справа №804/2997/17.

Наведене свідчить про суперечливість та необґрунтованість висновків відповідача щодо митної вартості товарів, а також про протиправність та необхідність скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2020 №100020/2020/000074/2.

Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій Київської митниці Держмитслужби щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 29.07.2020 №100020/2020/000046/2.

Дії контролюючого органу щодо застосування того чи іншого методу митної вартості товару в розумінні вимог Митного кодексу України належить до повноваженнями посадових осіб такого контролюючого органу під час митного оформлення товарів. Вказані дії отримують юридичне значення для позивача виключно у разі прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, однак самі по собі не впливають на права та обов`язки позивача.

Митний кодекс України передбачає процедуру прийняття митної декларації, зокрема, частина дванадцята статті 264 Митного кодексу України визначає, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно за частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Після скасування спірних рішень процедура прийняття митної декларації та митного контролю є незавершеною, бо відповідне рішення органом не прийняте. Тому, митний орган зобов`язаний самостійно завершити вказані процедури шляхом прийняття рішення за результатами розгляду декларації.

Відтак наведені позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому суд ураховує, що протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості є належним та достатнім способом захисту інтересів товариства в спірних відносинах.

Водночас вимога позивача про зобов`язання відповідача визнати заявлену ним митну вартість товарів в розмірі 10377,37 євро, зазначену в митній декларації від 13.02.2020 №UA100020/2020/014987 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Враховуючи те, що визнання протиправним і скасування судом рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 13.02.2020 №UA10000/2020/000074/2, вже призведе до відновлення порушеного права позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача визнати заявлену ним митну вартість товарів в розмірі 10377,37 Євро, зазначену в митній декларації від 13.02.2020 №UA100020/2020/014987.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4204,00 грн. (платіжне доручення від 25.0028.2020 №1604). Оскільки позов задоволено частково щодо однієї вимоги майнового характеру, за яку сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13 лютого 2020 року №100020/2020/000074/2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Київської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" (ідентифікаційний код 40148778, місцезнаходження: 02105, місто Київ, вулиця Тампере, будинок 5, офіс 301).

Відповідач - Київська митниця Держмитслужби (ідентифікаційний код 43337359, місцезнаходження особи: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А ).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець