Справа № 160/9193/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 року Справа № 160/9193/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Тулянцевої І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
07 серпня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 14.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 14 вересня 2020 року об 11:00 год.
У судовому засіданні 14.09.2020 року розгляд справи відкладено на 28.09.2020 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача.
Ухвалою суду від 28.09.2020 року з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витребувано наступні докази: на якій системі оподаткування станом на 29.01.2020 року знаходились ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ); відомості про те, чи були зареєстровані станом на 29.01.2020 року за ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ), розрахунково-касові апарати за адресою: АДРЕСА_1 , (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »); звіти ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) за 2019 рік за Формою 20-ОПП.
У судовому засіданні 28.09.2020 року оголошена перерва до 19.10.2020 до 10-00 год., а також викликано у наступне судове засідання ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та головних державних ревізорів-інспекторів Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Мажаєва Геннадія Олександровича та ОСОБА_4 у якості свідків.
У судовому засіданні 19.10.2020 була оголошена перерва до 26.10.2020 до 12-00 год.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, адміністративна справа 26.10.2020 року була знята з розгляду та призначена на 07.12.2020 року на 12-00 год.
07 грудня 2020 року судове засідання було відкладено на 21.12.2020 року на 12-00 год.
21 грудня 2020 року сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.
Вирішуючи питання щодо продовження розгляду справи за даною явкою, суд встановив, що позивач подав відповідну позовну заяву, а відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, відтак, сторонами подані заяви по суті справи в межах розгляду даної справи. Тобто, учасники справи в рівній можливості використали своє право на висловлення своєї позиції перед судом. Явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.
З огляду на викладені обставини, у суду наявні всі можливості для розгляду даної справи по суті без порушення прав жодного учасника справи, а в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Згідно зі статтею 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), починаючи з 20.03.2019 року, зареєстрована як фізична особа-підприємець. Перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Правобережне управління, Новокодацька ДПІ (Новокодацький р-н м.Дніпра). Основний вид економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.01.2020 року № 264-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » (а.с.23) та направлень на перевірку від 21.01.2020 року №313 та №315 (а.с.24-25) головними державними ревізор-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до п.п.20.1.11, пп.20.1.29 п.20.1 ст.20, ст.75, п.п.80.2.7 п.80.2, п.80.6 ст.80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку з питань укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці працівника.
За результатами перевірки складено акт від 03.02.2020 року № 5485/04-36-33-05/ НОМЕР_1 (а.с.26-27, 63), згідно з яким під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в магазині здійснювала продаж підакцизної продукції продавець ОСОБА_2 , яка здійснює продаж товарів ФОП ОСОБА_1 .
В матеріалах адміністративної справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с.29, 65), відібрані працівниками Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в ході фактичної виїзної перевірки позивача, згідно з текстом яких, остання пояснила, що вона здійснила продаж пляшки вина без використання касового апарату за відсутності підприємця ОСОБА_1 , та зазначила, що вона торгує товаром ОСОБА_1 з 05.11.2019 року.
Також, перевіряючими був складений акт від 31.01.2020 року № 026582/1 (а.с.64), що засвідчує факт відмови позивача від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача і винесених на їх підставі спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96), закріплено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №96).
Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Отже, відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (ч. 2 ст. 265 КЗпП).
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).
Пунктом другим Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються, серед іншого, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
При цьому, пунктом 75.1. статті 75 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (далі ПК України) передбачено, що контролюючі органи (до яких належать, зокрема, податкові органи) мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).
В силу приписів пунктів 3 та 4 Порядку №509, справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, як територіальний орган Держпраці, уповноважене на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та за наявності порушень, встановлених, в тому числі, актом перевірки ДПС чи її територіального органу, вживати заходи до притягнення об`єкта перевірки та його посадових осіб до відповідальності.

При цьому, акт перевірки ДПС, її територіального органу у даному випадку є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, а відповідна перевірка є заходом державного нагляду (контролю).

На виконання вимог Порядку № 509 відповідач повідомив позивача про отримання матеріалів фактичної перевірки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (а.с.59, 61), на підставі яких і було винесено постанову про накладення штрафу.

Таким чином, вищевикладене свідчить про дотримання відповідачем приписів Порядку №509.

Щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкції внаслідок порушення останньою вимог ч.1 ст.21, ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

За змістом статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору.

Разом з тим, суд зауважує, що така відповідальність безпосередньо залежить від встановлення факту використання найманої праці. За умови відсутності існування трудових відносин, відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України.

Як було встановлено судом та відповідно до акта і спірної постанови про накладення штрафу у ході фактичної перевірки, проведеної посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у період з 29.01.2020 року по 31.01.2020 року було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , продавцем ОСОБА_2 здійснено продаж підакцизної продукції ФОП ОСОБА_1 .

На момент проведення перевірки позивач була відсутня у магазині, господарську діяльність не здійснювала, про що свідчить X звіт реєстратора розрахункових операцій (а.с.28), а також було підтверджено у судовому засіданні.

Згідно з листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №109252/10/04-36-04-10-18 від 18.11.2020 (а.с.121), ФОП ОСОБА_1 станом на 29.01.2020 знаходилась на загальній системі оподаткування, розрахунково-касові апарати зареєстровані не були.

Як вбачається із повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) від 21.06.2019 (а.с.122), позивачем задекларовано тип об`єкта оподаткування (322) за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_2 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.30-31), перебуває на обліку як платник податків.

На підставі договорів оренди об`єкта нерухомості від 10 травня 2019 року (а.с.15-16, 32-33) ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 із травня 2019 року є орендарями нежитлової будівлі, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, позивач є орендарем приміщення площею 28,8 м.кв, а ФОП ОСОБА_2 є орендарем приміщення площею 40,0 кв.м.

У судовому засіданні свідок ФОП ОСОБА_2 пояснила, що у вищевказаному магазині разом із позивачем вони ведуть господарську діяльність в одному приміщенні, однак окремо один від одного. Так, ОСОБА_2 здійснює реалізацію переважно продуктів харчування, а ОСОБА_1 - переважно підакцизні товари. Вказана обставина була підтверджена позивачем та свідком.

Таким чином, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є окремими суб`єктами господарської діяльності (фізичними особами-підприємцями), які здійснюють господарську діяльність за одною адресою, стоять на обліку в органах ДПС, сплачують окремо один від одного податки, в тому числі й єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і в трудових відносинах не перебувають.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Проте, жодна із зазначених ознак не була перевірена та встановлена відповідачем під час розгляду справи про накладення штрафу на позивача.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що під час перевірки ОСОБА_2 здійснювала функції продавця як найманий працівник ФОП ОСОБА_1 , а не здійснювала власну господарську діяльність як фізична особа-підприємець.

Враховуючи вищенаведене, стверджувати, що існуючі на час фактичної перевірки контролюючого органу відносини між позивачем та ОСОБА_2 , яка як ФОП також здійснює свою діяльність у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , мали характер трудових, немає підстав, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог КЗпП та фактичного допуску ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту існування трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м.Дніпро, вул. Казакова, буд. 3; ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №5485/04-36-33-05//ТД-ФС/62 від 18 березня 2020 року про накладання на фізичну особу-підприємця - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу у розмірі 47 230,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м.Дніпро, вул. Казакова, буд. 3; ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева