Справа № 640/28937/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року м. Київ № 640/28937/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому просило: скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.03.2020р. про накладення штрафу в розмірі 5 100, 00 грн. у ВП № 61404914 за невиконання Управлінням виконавчого листа у справі № 320/3169/19.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про накладення штрафу на боржника від 25.03.2020р. є протиправною, оскільки рішення суду у відповідній частині виконано позивачем, а сума долати у розмірі 90 727, 62 грн., що утворилась внаслідок перерахунку пенсії буде виплачена стягувану в порядку визначеному постановою КМУ від 22.08.2018р. № 649 із коштів передбачених у Державному бюджеті на виконання судових рішень після прийняття відповідного рішення комісією.

Відповідачем відзив на адміністративний позов не подано.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 320/3169/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задоволено. Визнано протиправними дії Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , як судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на посаді слідчого, на посаді стажиста помічника прокурора, на посаді помічника прокурора, на посаді старшого помічника прокурора; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20.03.1993 по 26.06.1995; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26.06.1995 по 17.06.1997; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17.06.1997 по 22.09.1998; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22.09.1998 по 17.05.2007; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 24.06.2017 провести ОСОБА_1 нарахування, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% від суддівської винагороди судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з урахуванням раніше проведених виплат без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 21.03.2018 провести ОСОБА_1 нарахування, перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з урахуванням раніше проведених виплат без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019р. у справі № 320/3169/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто апелянту.

На виконання вищезазначеного рішення Київським окружним адміністративним судом 13.02.2020р. видано виконавчий лист № 320/3169/19, який пред`явлено до виконання.

27.02.2020р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61404914 за виконавчим листом від 13.02.2020р. № 320/3169/19 виданого Київським окружним адміністративним судом.

13.03.2020р. до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві позивачем направлено лист № 1000-0304-5/18284 в якому зазначено, що з 24.06.2017 проведено нарахування, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% від суддівської винагороди судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, з 21.03.2018 - 90% з урахуванням раніше проведених виплат без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. В результаті перерахунку сума в розмірі 7389,65 за період (з 10.12.2019 по 31.01.2020р.) виплачена гр. ОСОБА_1 в лютому місяці 2020р. з дня ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду. При цьому, сума доплати 90727,62 грн. за період (з 24.06.2017 по 09.12.2019 р.) що утворилася внаслідок перерахунку пенсій буде виплачена гр. ОСОБА_1 в порядку, визначеному Постановою КМУ від 22 серпня 2018 №649 із коштів передбачених у Державному бюджеті на виконання судових рішень після прийняття відповідного рішення комісією.

Однак, 25.03.2020р. відповідачем винесено постанову про накладення штрафу, якою на Головне управління ПФУ у Київській області накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Позивач вважаючи постанову про накладення штрафу від 25.03.2020р. винесену в межах виконавчого провадження № 61404914 протиправною, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено обов`язки і права виконавців.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5, 6 Закону № 1404-VІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VІІ, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 5, 6 Закону № 1404-VІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що Законом № 1404-VІІІ встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як вбачається з постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 25.03.2020р. у ВП № 61404914, підставою для її прийняття слугували висновки відповідача про не надання боржником підтверджуючих документів щодо «зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20.03.1993 по 26.06.1995; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26.06.1995 по 17.06.1997; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17.06.1997 по 22.09.1998; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22.09.1998 по 17.05.2007».

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята виключно з підстав відсутності, на думку відповідача, доказів на підтвердження факту виконання рішення суду у справі № 320/3169/19 в частині зарахування відповідних періодів до стажу роботи ОСОБА_1 .

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що до листа від 13.03.2020р. № 1000-0304-5/18284 позивачем було додано протокол розрахунку стажу ОСОБА_1 з ІКІС ПФУ, яким підтверджено зарахування до стажу роботи періодів із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року, із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року, із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року, із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року.

Таким чином, проаналізувавши доводи позивача з приводу виконання судового рішення у справі № 320/3169/19, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, а відтак наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

2. Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.03.2020р. про накладення штрафу в розмірі 5 100, 00 грн. у ВП № 61404914 за невиконання Управлінням виконавчого листа у справі № 320/3169/19.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська