Справа № 640/8531/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року м. Київ № 640/8531/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісбуд» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісбуд» з позовом до Київської митниці Держмитслужби, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA100310/2021/000007/2 від 21.01.2021 винесене Київською митницею Держмитслужби.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що на підтвердження заявленої митної вартості товарів товариством були надані всі необхідні документи, проте висновки митного органу про наявність підстав для коригування митної вартості, ґрунтуються на неповному дослідженні наданих документів, в зв`язку із чим, рішення про коригування митної вартості товару підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не було доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у поданих декларантом документах відомостей.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що надані декларантом документи для митного оформлення товарів, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості, зокрема, специфікація від 18.01.2021 датована пізніше ніж складена проформа-інвойс від 17.12.2020 та не містить умов оплати; прайс-лист від 05.01.2021 наданий відправником товару не на дату проформи-інвойсу та рахунку-фактури, термін пропозиції прайс-листа 10 діб, тобто, до 15.01.2021; оплата за товар проведена раніше (17.12.2020) чим надано прайс-лист від виробника товару (05.01.2021);специфікація від 18.01.2021 № 6 завірена печатками резидентів України, а не стороною договору купівлі-продажу (відправником товару).

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 21 січня 2021 року, декларантом ФОП ОСОБА_1 , що діяв від імені позивача подано електронну митну декларацію ІМ40ДЕ № UA100310/2021/401378 на товар - стінові сендвіч панелі з утеплювачем з мінеральної вати, з видимим замком, який позивач придбав для власних потреб, для будівництва складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Для визначення митної вартості, декларантом були надані наступні документи: контракт № 5823/16.09.2020 від 16.09.2020; інвойс № 0112682 від 18.01.2021, експортна декларація; специфікація № 6 від 18.01.2021; проформа-інвойс № 20М002270 від 17.11.2020; прайс-листи від б/н від 05.01.2021, платіжне доручення в іноземній валюті № 7 від 17.12.2020; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 17/11/2020 від 17.11.2020; заявка № 3 від 12.01.2021 транспортування вантажу вантажним транспортом; довідка № 1 від 19.01.2021 на транспортні витрати по маршруту м. Пашкань (Румунія) - м. Вишневе (Україна); рахунок-фактура на транспортні витрати № СФ-0000005 від 19.01.2021.

За результатами перевірки митної декларації та доданих документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA100310/2021/000007/2, відповідно до якого, загальна сума митних платежів складає 13832 евро 11 євроцентів, проти розрахованої декларантом вартості у розмірі 7123 евро 64 євроценти.

Не погоджуючись з вказаними вище діями та прийнятим рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даними адміністративним позовом.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у поданих декларантом документах відомостей, правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення та наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за резервним методом. На переконання позивача, контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлено порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з нормами п. п. 23 та 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом ст. ст. 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України).

Так, частинами 1- 3 ст. 57 МК України, передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58- 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. ст. 64 МК України).

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У силу норм ч. ч. 1- 3 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. ч. 5, 6 ст. 53 МК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1- 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У той же час, частиною 6 зазначеної статті, передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч. 12 ст. 264 МК України).

З наведеного слідує, що, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом), однак, витребувати від декларанта додаткові документи має лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Зі змісту наявних у матеріалах справи документів, вбачається, що митним органом було сформовано висновок про неможливість визначення митної вартості товарів за поданими документами за першим (основним) методом, оскільки подані декларантом документи містять суттєві розбіжності та не підтверджують числових значень митної вартості.

Позивач визначив митну вартість товару із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору/контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару, позивач надав митному органу копії наступних документів: контракт № 5823/16.09.2020 від 16.09.2020; інвойс № 0112682 від 18.01.2021, експортна декларація; специфікація № 6 від 18.01.2021; проформа-інвойс № 20М002270 від 17.12.2020; прайс-листи від б/н від 05.01.2021, платіжне доручення в іноземній валюті № 7 від 17.12.2020; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 17/11/2020 від 17.11.2020; заявка № 3 від 12.01.2021 транспортування вантажу вантажним транспортом; довідка № 1 від 19.01.2021 на транспортні витрати по маршруту м. Пашкань (Румунія) - м. Вишневе (Україна); рахунок-фактура на транспортні витрати № СФ-0000005 від 19.01.2021.

Водночас, в оскаржуваному рішенні сторона відповідача вказала на те, що відповідно до специфікації від 18.01.2021 № 6, яка містить числові значення складових митної вартості товару, вона датована пізніше ніж складена проформа-інвойс від 17.12.2020 № 20М002270 та не містить умов оплати. Наведені доводи митного органу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, суд враховує, що прайс-лист від 05.01.2021 № б/н виданий відправником товару не станом на дату проформи інвойсу (17.12.2020), а термін пропозиції прайс-листа в ньому вказаний 10 діб, тобто, до 15.01.2021, а положення п. 2 контракту від 16.09.2020 чітко вказують процедуру формування ціни та замовлення товару. Позивачем ні до митного органу ні до суду не було надано жодних додаткових угод до контракту, якими було б змінено умови п. 2 контракту, як і не було надано аргументованих пояснень вказаним неузгодженням в документах.

Також, залишилось поза увагою позивача і відсутність перекладу українською мовою експортної декларації країни відправлення, згідно вимог ст. 254 МК України. До відповідача її не було надано, як і матеріали справи не містять перекладу такої декларації.

Слід зазначити, що викликає питання й до специфікації від 18.01.2021 № 6, яка є невід`ємною частиною контракту, та яка містить основні числові значення по товару, та яка була подана до митного органу із завіренням печатками резидентів України «АПТТ Трейд ЛТД» та «Компанія «Сервісбуд», а не відправником товару, хоча до позовної заяви було додану специфікацію з печатками обох сторін контракту.

Суд бере до уваги й те, що в декларації країни відправлення від 18.01.2021 № 21ROIS2700E0002772, вказана зовсім інша специфікація від 18.01.2021 № 266. Цій обставині, на яку звернув митний орган, також позивач не надав пояснення.

До того ж, згідно банківського платіжного доручення від 17.12.2020 № 7, оплата за товар проведена раніше (17.12.2020) чим надано продавцем прайс-лист (прейскурант) від виробника товару (05.01.2021).

Матеріали справи свідчать, що декларанту було надано можливість надати за бажанням інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, цим самим усунувши наявні розбіжності, спростувавши сумніви митного органу, однак, декларантом не було надано основних та додаткових документів, про що зазначено у листі від 21.01.2021 № 189-20.

Тож, відповідно до норм ч. 2 ст. 58 МК України, з поданих документів не вбачається за можливе підтвердити заявлений метод визнання митної вартості товарів.

Суд констатує, що позивачем як на вимогу митного органу, так і у позовній заяві, не спростовано жодного доводу митного органу по суті невідповідностей у поданих документах, натомість, позовна заява базується на загальних обґрунтуваннях щодо відсутності у митного органу підстав для сумніву заявленій декларантом митній вартості.

Отже, відповідач під час розгляду спору, обґрунтував в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару рівень визначеної ним митної вартості з посиланням на номери митних декларацій, що використані як джерела інформації для визначення митної вартості, та навів причини не застосування попередніх методів. Правильність таких розрахунків позивач не поставив під сумнів та не довів такі доводи належними доказами.

Відсутність хоча б однієї складової митної вартості, що є обов`язковою при її обчисленні, унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору, про що вказано у ч. 2 ст. 58 МК України, норма якої має імперативний характер, враховуючи, що позивачем не підтверджено митну вартість товару за ціною контракту.

Тож, надані позивачем до митного органу документи не кореспондуються між собою, а отже, у сукупності ці відомості, дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності визначення декларантом митної вартості товарів (її складових), з урахуванням чого, надані декларантом документи не в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару (числові значення), з урахуванням того, що додаткові документи на вимогу митного органу декларантом надані не були. Наведене, за висновками суду, у даному випадку, слугувало для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості.

Згідно з ч. ч. 1- 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем було доведено обґрунтованість свого рішення про коригування митної вартості, натомість, позивачем не було спростовано жодного з наведених стороною відповідача обставин, що слугували підставою для виникнення сумнів та непідтвердження можливості застосування до даної поставки першого методу.

Отже, позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісбуд» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда