Справа № 420/7408/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 420/7408/20

адміністративне провадження № К/9901/30749/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №420/7408/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним, скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01 липня 2020 року за №1 «Про неуспішне проходження атестації прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_1 ».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01 липня 2020 року № 1 «Про неуспішне проходження атестації прокурором відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року № 2173к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури» на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05 жовтня 2020 року.

Поновлено позивача з 06 жовтня 2020 року на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 жовтня 2020 року по 05 квітня 2021 року включно, у розмірі 142168 (сто сорок дві тисячі сто шістдесят вісім) грн. 75 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам КАС України, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання на пункти 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилань на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд не приймає до уваги посилання на постанову Великої Палати верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №9901/212/19, оскільки предметом розгляду у цій справі було визнання незаконним і скасування рішення ВККС від 25 лютого 2019 року та поновлення порушеного права шляхом зобов`язання завершити кваліфікаційне оцінювання в межах оголошеного рішенням Комісії від 02 серпня 2018 року № 185/зп-18 конкурсу на зайняття 78 вакантних посад суддів у складі Верховного Суду та включення до фінального рейтингу конкурсу.

Верховний Суд наголошує, що цитування уривків постанов Верховного Суду в частині дискреційних повноважень під час проведення конкурсів не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилань на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме необхідності відступити від висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, Верховний Суд зазначає таке.

На обґрунтування пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме можливості відступити від висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, касатор вказує, про необхідність відступити від висновку Верховного Суду викладеного у справі № 120/3458/20-а від 13 травня 2021 року.

Проте, касатор не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі. А отже підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.

Також касатор зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у застосуванні підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», як підставу для звільнення згідно із пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у подібних правовідносинах, щодо питання застосування пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ на підставі якого затверджено Порядок № 221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації", затверджений Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року (далі - Порядок №221) та визначено, що атестація прокурорів проводиться згідно з цим Порядком, пункту 15 щодо повноважень кадрових комісій, розділу IV Порядку № 221 та пункту 12 Порядку №233 "Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій", затверджений Наказом Генерального прокурора України від 17 жовтня 2019 року (далі - Порядок № 233).

Верховний Суд відхиляє такі аргументи заявника, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник перелічує статті Закону України «Про прокуратуру», пункти Порядку №221 та Порядку № 233, однак не зазначає у яких саме правовідносинах відстуній висновок Верховного Суду.

Інші мотиви скарги зводяться до необхідності формування єдиної правозастосовчої практики та винятковості справи, з посиланням на запровадження заходів щодо перезавантаження органів прокуратури.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належних обгрунтувань пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження у справі №420/7408/20.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 420/7408/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним, скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак