Справа № 420/5920/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5920/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

від позивача: ОСОБА_1 - за паспортом

Вроненко Т.М. - за ордером

від відповідача: Шишова С.Б. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 06 липня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про:

- визнання дії у частині відмови у проведенні перерахунку пенсії незаконними;

- зобов`язання нарахувати державну та додаткову пенсію, як інваліду 2-ї групи, 1-ї категорії у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком за період з 03 червня 2011 року по день винесення судом рішення, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період та

- зобов`язання щомісячно нараховувати державну та додаткову пенсію, як інваліду 2-ї групи, 1-ї категорії у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою від 09 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є постраждалою особою внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС, віднесена до 1-ї категорії та має 2-гу групу інвалідності, та отримує пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області.

Позивач вважає, що вона має право на призначення державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової щомісячної пенсії в розмірі 75 % від мінімальних пенсій за віком, відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте відповідачем протиправно відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у відповідності ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з посиланням на застосування постанов Кабінету Міністрів України. На думку позивача застосування у спірних правовідносинах постанов Кабінету Міністрів України, є протиправним, оскільки це звужує зміст та обсяг прав пенсіонера та з огляду на загальні засади пріоритету закону над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсії застосуванню належать саме ст. ст. 50, 54 Закону.

З огляду на те, що позивач не отримала пенсію в належному розмірі з вини відповідача, відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач вважає, що має право на призначення та виплату пенсії за весь минулий час без обмеження будь-яким строком.

Також позивач зазначила, що Южненським міським судом Одеської області було ухвалено рішення від 02 червня 2011 року по справі № 2-а-386/12 на користь позивача, та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2013 року по цій справі задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області частково, зокрема, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії, відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 01 липня 2009 року по 02 червня 2011, урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Але позивач звернув увагу, що починаючи з 03 червня 2011 року по теперішній час відповідач не здійснював виплату у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Також позивач зазначив, що з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.10.2019 року позивачу стало відомо, що відповідач нарахував страховий стаж тільки 9 років і 11 місяців, що є незаконним, не обґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам, так як страховий стаж позивача складає 24 роки.

Крім того, відповідно до ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим, зазначеним у пунктах 1-6 статті Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягання нею 12 років. Позивач зазначив, що її діти є діти, які потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

До суду 27 липня 2020 року (вхід. № 11454/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії є відповідна заява особи та додані до неї документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Однак, відповідач стверджував, що позивач не подавала заяву встановленого зразка для проведення перерахунку пенсії. Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії, відповідач зазначив, що статтями 50, 54 Закону № 796 передбачено, що щомісячна додаткова пенсія та державна пенсія призначаються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Правомірність застосування до спірних правовідносин Порядку № 1210 підтверджено постановою Верховного Суду у справі № 127/6105/16-а. Щодо тверджень позивача про протиправне не зарахування до її страхового стажу періоду догляду за дитиною відповідно до ст. 30 Закону № 796 відповідач зазначив, що позивачем не було надано до Головного управління доказів того, що вона здійснювала догляд за дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи або документів, які підтверджують, що на момент настання вагітності вона мала права належати до категорії 1, 2 або 3, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому у Головного управління були відсутні підстави зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною.

На виконання ухвали відповідачем надано належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 30 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті 27 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі до поліпшення рівня епідеміологічної ситуації в м. Одесі.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу судового засідання від 17 червня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року витребувано оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 для огляду у судовому засіданні та зупинено провадження у справі до одержання витребуваних документів.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу судового засідання від 18 серпня 2021 року поновлено провадження у справі.

На відкритому судовому засіданні позивач та представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Також у своїх поясненнях представник позивача просив врахувати ухвалення 07.04.2021 Конституційним Судом України Рішення №1-р(ІІ)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю статті 54 Закону № 796-XII, у редакції Закону № 76-VIII.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, оглянувши на судовому засіданні оригінал пенсійної справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 (а.с. 8-9).

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_3 від 17.04.2019 року, ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) (а.с. 28).

Також позивач має 2-гу групу інвалідності, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК Серія 2-18 ОД (а.с. 29).

Суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області та отримує пенсію по інвалідності/захворювання внаслідок аварії ЧАЕС.

На час розгляду справи позивачу розрахована пенсія (державна та щомісячна додаткова) на підставі Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року.

Суд встановив, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2013 року по справі № 2-а-386/12, скасовано постанову Южненського міського суду Одеської області від 02 червня 2011 року та прийнято нову постанову, якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області частково, зокрема, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, основної пенсії, відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 01 липня 2009 року по 02 червня 2011, урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Позовні вимоги позивача за період з 01 січня 2005 року по 30 червня 2009 року залишено без розгляду (а.с. 13-16).

Позивач стверджувала, що починаючи з 03 червня 2011 року по теперішній час відповідач не здійснював виплату у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

На звернення позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 22.10.2019 року № 2559/П-11 надано відповідь про те, що пунктом Прядку 11 визначено, що для потерпілих, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю ІІ групи становить 125 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутня довідка про заробітну плату за період роботи у зоні відчуження, її величину встановлено у мінімальному розмірі.

Позивачка стверджувала на судовому засіданні, що подавала заяви встановленого зразка про проведення перерахунку пенсії позивача, проте у пенсійній справі такі заяви відсутні.

На підтвердження відправлення та отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області такої заяви, позивач надала суду поштове повідомлення про вручення з датою відправлення від 04.10.2018 року та датою отримання 08.10.2019 року.

Представник відповідача на судовому засіданні заперечував проти зазначеного повідомлення, зазначивши, що заява про перерахунок пенсії мала бути подана до Управління Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області, а не до ГУ ПФ України в Одеській області, з цього повідомлення незрозуміло який саме документ був вкладений до поштового відправлення.

Також матеріалами справи підтверджено, що 18 серпня 2021 року позивач подала до Управління Пенсійного фонду в Одеської області м. Южне заяву встановленого зразка про перерахунок пенсії виходячи з восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Судом оглянуто на судовому засіданні оригінал пенсійної справи позивача.

Крім того, суд встановив, що відповідно до посвідчень діти позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (а.с. 33, 34).

Не погоджуючись із відмовою у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон №796-XII).

Відповідно до Преамбули Закону №796-XII, цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з ст. 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Суд встановив, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), має 2-гу групу інвалідності, та неї призначено і виплачується пенсія по інвалідності/захворювання внаслідок аварії ЧАЕС (державна та щомісячна додаткова).

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону №796-XII, у редакції Закону №76-VIII, яка набрала чинності з 1 січня 2015 року, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.

Також відповідно до ст. 50 цього Закону, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що позивачу розрахована пенсія (державна та щомісячна додаткова) на підставі Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року.

Оцінюючи докази по справі, суд виходить із застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини таким чином.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

У статті 63 цього Закону визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, на час виникнення правовідносин (2020 рік), редакція статті 54 Закону №796-ХІІ була зміненою, та передбачала, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин (2020 рік) положення частини третьої статті 54 Закону №796-XII, у редакції Закону № 76-VIII, неконституційними в установленому порядку не визнавалися.

Мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок).

Так, згідно пунктів 11 - 13 постанови Порядку №1210 мінімальний розмір пенсії становить: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї: осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: осіб з інвалідністю I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 150 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.; осіб з інвалідністю II групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.; осіб з інвалідністю III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р. У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Такий висновок застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року по справі № 373/1978/18.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачу вірно розрахована відповідно до Порядку №1210 державна пенсія з 01 січня 2015 року по 07 липня 2021 року, тобто до втрати чинності статті 54 Закону №796-XII, у редакції Закону № 76-VIII, у зв`язку з ухваленням рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 та щомісячна додаткова пенсія з 01 січня 2015 року по сьогоднішній день.

Щодо періоду нарахування державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії у період з 03 червня 2011 року по 31 грудня 2014 року суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Позивачка стверджувала на судовому засіданні, що подавала заяви встановленого зразка про проведення перерахунку пенсії позивача, проте, оглянувши оригінал пенсійної справи, суд встановив, що у пенсійній справі такі заяви відсутні.

Щодо поштового повідомлення про вручення, яке надано позивачем на підтвердження відправлення та отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області такої заяви, суд зазначає, що цей доказ не є достатнім у розумінні ст. 76 КАС України.

Так, за відсутністю інформації, що було відправлено цим поштовим відправленням та без пояснень позивача чому на адресу ГУПФ України в Одеській області замість територіального пенсійного органу м. Южне, суд доходить висновку, що вказаний доказ не доводить факту направлення на адресу відповідача заяви про перерахунок пенсії встановленого зразка. Також суд враховує, що вказане поштове повідомлення датовано 04.10.2018 року, тобто у період коли діяла стаття 54 Закону №796-XII, у редакції Закону № 76-VIII.

У свою чергу суд зазначає, що позивачем не надано інших доказів на підтвердження факту звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у спірний період.

Щодо періоду з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 суд зазначає таке.

Так, 07.04.2021 Конституційним Судом України було ухвалено Рішення №1-р(ІІ)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю статті 54 Закону № 796-XII, у редакції Закону № 76-VIII.

Вказаним рішенням Конституційний Суду України вирішив:

1. Визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Частина третя статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

4. Громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Таким чином, попередня редакція ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР набула чинності з 07 липня 2021 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 серпня 2021 року позивач подала до Управління Пенсійного фонду в Одеської області м. Южне заяву встановленого зразка про перерахунок пенсії виходячи з восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 та набрання чинності попередньої редакції ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII.

Однак, на час розгляду та вирішення справи вказана заява відповідачем не розглянута та відсутні підстави вважати, що право позивача буде порушене.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши докази у справі, суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносин відповідач довів правомірність своїх дій, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Додатково, суд звертає увагу, що п. 4 рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 року передбачено право громадян України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Щодо доводів позивача, викладених у позовній заяві про не дотримання відповідачем положень ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та невірного розрахунку страхового стажу позивача, суд зазначає, що вони не беруться до розгляду, оскільки не стосуються предмету доказування, виходячи із заявлених позовних вимог.

Таким чином, оцінюючи встановлені під час судового засідання факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів обґрунтованість своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що такі судові витрати відповідачем не понесені, та позивач звільнений від сплати судового збору, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,293,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 27» серпня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.