Справа № 380/831/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/831/21 пров. № А/857/11943/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Сподарик Н.І.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Львів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату при звільненні компенсації за неотримане речове майно за період із 20 березня 2020 року по 29 грудня 2020 року у сумі 190368,04 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 20.03.2020 по 29.12.2020. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20.03.2020 по 29.12.2020 у сумі 57 110 (п`ятдесят сім тисяч сто десять) грн. 41 коп. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири ) грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки при звільненні з позивачем не проведено повного розрахунку та не здійснено виплату всіх належних сум, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за неотримане речове майно належить за період з 20.03.2020 по 29.12.2020 за затримку терміном на 284 дні (затримка у виплаті компенсації за належне речове майно). Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з врахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 57110,41 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що затримка з виплати спірної суми могла мати місце із дати набрання законної сили рішенням суду у справі №380/3113/20, тобто з 09.11.2020 р. Скаржник вказує, що у випадку спірних правовідносин не було спору щодо суми належної позивачу виплати, зазначає, що такий спір виник лише в квітні 2020 року.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом (вх. № 1220) про нарахування на день виключення зі списків частини компенсації за неотримане під час служби речове майно.

Відповідно до довідки № 10/10 про вартість речового майна, вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , становить 35243,64 грн.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 № 38-ос По особовому складу, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закону), Указу Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306 виключено зі списку особового складу Західного регіонального управління та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 (П-000892), начальника сектору контролю та документального забезпечення штабу - секретаря колегії, якого звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону у запас.

Згідно з наказом позивача виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення управління, остаточна дата закінчення проходження військової служби - 04.02.2020.

Відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 16.03.2020 № 85-К вказано провести виплату грошової компенсації ОСОБА_1 за неотримане речове майно під час проходження служби на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна у розмірі 35243, 64 грн.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.03.2020 № 242 ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію на загальну суму 35243,64 грн, яку виплачено 19.03.2020 в сумі 34714,99 грн (перераховано військовий збір в розмірі 528,65 грн).

Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена ОСОБА_1 . Львівським прикордонним загоном 20.03.2020, оскільки згідно з відомостями з карткового рахунку ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно зараховано на рахунок 20.03.2020.

Так як розрахунок з позивачем проведений не в день виключення із списків, позивач звернувся з позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 по справі № 380/3075/20, яке набрало чинності 28.10.2020, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини 04.02.2020 компенсації за неотримане речове майно та стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,64 грн.

Не погоджуючись із сумою нарахованої компенсації за неотримане речове майно, в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплату при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01.01.2020 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 по справі № 380/3113/20 позов задоволено повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судом при порівнянні цін на предмети обмундирування зазначені у довідці № 10/20 від 03.02.2020 на виплату ОСОБА_1 при звільненні компенсації за неотримане речове майно, встановлено невідповідність цін, визначених розпорядженням від 17.02.2020 № 41, а відтак розрахунок проведений відповідачем не у відповідності з п. 5 Порядку № 178, згідно з яким довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком. Відтак на день виплати 20.03.2020 позивачеві компенсації така мала бути розрахована за цінами вказаного розпорядження.

30.12.2020 Львівським прикордонним загоном ОСОБА_1 на виконання вищезазначеного судового рішення виплачено грошову компенсацію за речове майно у сумі 61464,83 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та не заперечується відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Разом із тим, приписами наведених правових актів не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Тому колегія суддів зазначає, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що норми ст. 117 КЗпП не можуть бути застосовані до затримки виплати підйомної допомоги, що передбачена ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», оскільки норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України хоча і є загальними, однак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи зі служби в Збройних Силах України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 806/1899/17 та від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 по справі № 380/3075/20, яке набрало чинності 28.10.2020, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини 04.02.2020 компенсації за неотримане речове майно та стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,64 грн.

30.12.2020 ІНФОРМАЦІЯ_4 (військовою частиною НОМЕР_1 ) на виконання вищезазначеного рішення виплачено грошову компенсацію за речове майно у сумі 61464,83 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» від 30.12.2020.

Отже, відповідачем повний розрахунок при звільненні проведено з позивачем поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення з військової служби позивачу не було виплачено всіх належних сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.

Одночасно колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Так як ухвалення судових рішень про стягнення з роботодавця виплат, які мали бути виплачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку із працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів.

Як встановлено рішенням суду від 30.06.2020 у справі №380/3075/20, для обчислення середнього заробітку з дня виключення зі списків до дня фактичного розрахунку необхідно застосувати показник 670,31 грн. за день (41559,52 грн./62 дні).

Враховуючи, що недоплачена сума компенсації становить 61464,83 грн., і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 190368,04 грн. (284 дні затримки розрахунку * 670,31 грн.) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки суми індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 61464,83 грн /190368,04 грн. (сума компенсації за неотримане речове майно /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,3.

Сума, яка підлягає відшкодуванню, становить: 670,31 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,3 х 284 (днів затримки розрахунку) = 57110,41 гривень.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 57110,41 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з приписами нормативно-правових актів та враховуючи правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій). При цьому, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин принцип співмірності і з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 57110,41 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 380/831/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим