Справа № 240/2955/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2955/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Т.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

25 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Лісогурської Оксани Юріївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Лісогурської Оксани Юріївни в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2021 серії ГАА №567011.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, наслідком чого є незаконне рішення, в основу якого покладено висновки, що не грунтуються на Конституції та Законах України.

На переконання апелянта, запровадження заборони перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, є обмеженням його права на свободу та особисту недоторканість, свободу пересування. Такі обмеження згідно зі ст. 33 Конституції України можуть встановлюватись виключно законом.

Серед іншого, апелянт відзначає про рекомендаційний характер вимог постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236, які не несуть за собою наслідки відповідальності за її невиконання.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на приписи ч. 2 ст. 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Постановою серії ГАА № 567011 від 15.02.2021 по справі про адміністративне правопорушення, винесеною інспектором взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Лісогурською О.Ю., було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

Як вбачається із зазначеної постанови, 15.02.2021 о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_1 , перебував у громадській споруді за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 50, в приміщенні нотаріальної контори, без вдягнутого респіратора або захисної маски, що закривала рот та ніс, під час дії карантину, чим порушив п. 2 п.п. 1 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (зі змінами).

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з очевидності та доведеності факту свідомого невиконання позивачем вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні нотаріальної контори.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в призмі доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

На виконання вимог Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", пунктом 1 якої, у період з 19.12.2020 р. до 28.02.2021 р. на території України продовжено дію карантинних заходів, попередньо встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211, від 20.05.2020 р. № 392 та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Зокрема, згідно із п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

За змістом ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Як встановлено в ході розгляду справи, а саме зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, позивач не заперечує обставин, викладених у постанові по справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2021 року серії ГАА № 567011, а саме факту свого перебування 15.02.2021 року о 15 год. 45 хв. у приміщенні нотаріальної контори, розташованої по вул. Київській, 50 в м. Житомирі, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовленої самостійно.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною і скасування вказаної постанови ґрунтуються на тому, що відповідна заборона не була встановлена у спосіб, що визначені Конституцією і законами України та порушують його конституційні права.

Надаючи оцінку доводам апелянта про незаконність встановлення заборони перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту саме підзаконним актом - постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, колегія суддів виходить із такого.

Диспозиція ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачає, що підставою для накладення штрафу є перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, заборона перебування в громадських будинках, спорудах під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту встановлена безпосередньо у диспозиції ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Та обставина, що ця заборона міститься також у переліку обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, сама по собі не свідчить про те, що відповідна заборона була встановлена виключно підзаконним актом та з порушенням ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в абз. 2 п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) дійсно наголошено на тому, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Разом з тим, вказане рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) не містить висновків про те, що заборона перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, є обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Колегія суддів також наголошує на тому, що дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. Законність пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 не є безпосереднім предметом спору і не може бути належним чином перевірена судом у межах справи, що розглядається у скорочені строки (протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі) та в якій не приймає участь суб`єкт прийняття такої постанови.

З цих підстав колегія суддів вважає необґрунтованими також доводи позивача про те, що в порушення вимог чинного законодавства постанова про запровадження карантину була прийнята без введення в Україні режиму надзвичайного стану. Зазначені доводи можуть бути перевірені судом у межах справи, де предметом оскарження є відповідна постанова, а відповідачем - Кабінет Міністрів України. Надання правової оцінки законності постанови від 09 грудня 2020 року № 1236 без забезпечення Кабінету Міністрів України права на доведення правомірності його рішення перед судом не узгоджується з принципами адміністративного судочинства.

Таким чином, з огляду на предмет позову та межі доказування в цій справі, для перевірки законності притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП належить перевірити чи було станом на 15 лютого 2021 року на території України запроваджено карантин, а також пересвідчитись у тому, що відповідна особа перебувала в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Як раніше зазначалося, станом на 17 січня 2021 року карантин на всій території України було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, а факт перебування в приміщені нотаріальної контори без вдягнутих засобів індивідуального захисту позивачем не заперечується.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису з місця події, ОСОБА_1 перебував у приміщенні нотаріальної контори без засобу індивідуального захисту та категорично відмовлявся скористатись ним.

Отже, є очевидним та доведеним факт невиконання останнім вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні суду.

Більш того, не виконавши встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, позивач свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, адже останній власноруч зазначив у позовній заяві та в апеляційній скарзі, що знаходився у приміщенні нотаріальної контори без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, перебував у приміщенні нотаріальної контори (м. Житомир, вул. Київська, 50), без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а також відмовився ними скористатись, чим порушив ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань позивача судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.