Справа № 400/4281/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 400/4281/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. розглянувши письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул.Дідріхсона,8, м.Одеса, 65029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 за результатом якого позивач просить:

стягнути з ОСОБА_1 (IНН НОМЕР_1 ) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (65029, м. Одеса, вул. Дідріхсона, 8) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 532 321, 67 грн. та 7 984, 83 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що між Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах Украпни курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - контракт), який набрав чинності з 28.07.2017 вiдповiдно до наказу начальника Інституту від 07.09.2017 № 19-PC. Вiдповiдач відрахований з навчання наказом ректора Національного університету "Одеська морська академія" за академічну неуспішність від 17.08.2020 № 984, звільнений з військової служби у запас за підпунктом "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 26.08.2018 № 166 (зі змінами, внесеними наказом начальника Інституту вiд 28.08.2018 № 168). Відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті у сумі 532 321, 67 грн..

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. відкрито провадження в адміністративній справі №400/4281/20. Призначено судове засідання на 03 листопада 2020 року о 11:15 год.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 р. клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю задоволено. Адміністративну справу № 400/4281/20 передано на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року відкрити провадження по справі за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул.Дідріхсона,8, м.Одеса, 65029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року адміністративну справу за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія (вул.Дідріхсона,8, м.Одеса, 65029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по вказаній справі « 06» серпня 2021 року о « 10» годині «00» хвилин за участю сторін.

11 травня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач адміністративний позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні зазначивши, що 28.07.2017 відповідач був прийнятий на військову службу за контрактом та з 20.09.2016 набув статусу ветерана війни - учасника бойових дій, отже з вказаного часу користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Таким чином на відповідача, як учасника бойових дій, поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників судочинства на « 27» серпня 2021 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах Украпни курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - контракт), який набрав чинності з 28.07.2017 вiдповiдно до наказу начальника Інституту від 07.09.2017 № 19-PC.

Вiдповiдач відрахований з навчання наказом ректора Національного університету "Одеська морська академія" за академічну неуспішність від 17.08.2020 № 984, звільнений з військової служби у запас за підпунктом "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 26.08.2018 № 166 (зі змінами, внесеними наказом начальника Інституту вiд 28.08.2018 № 168).

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до положень частини 6 статті 2 цього Закону до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина 1).

Відповідно до ч. 10 ст. 25 вказаного закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. №964 (далі за текстом - Порядок № 964).

Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).

Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).

Пунктом 8 Порядку №964 встановлено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

На виконання пункту 3 Порядку №964, виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 за № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" Порядок розрахунку витрат), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).

Із аналізу процитованих норм видно, що витрати пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі відшкодовуються саме Міністерству оборони України, зараховуються до державного бюджету та використовуються згідно кошторису Міністерства оборони України. Однак, із адміністративним позовом звернувся університет, а не Міністерство оборони України.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах вимогу про стягнення коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі заявлено Університетом, хоча таке право належить Міністерству оборони України.

Таким чином, в розумінні положень ч. 4 ст. 5 КАС України та п. 2 Порядку № 964, Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" не є належним позивачем у цій справі.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

11 травня 2021 року відповідачем подано заяву про залишення адміністративного позову без розгляду, в обґрунтування якої зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 122 KAC України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Положеннями частини третьої статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Позивач зазначає, що звертаючись до адміністративного суду позивач пропустив місячний строк, а обраховувати процесуальні строки для звернення до суду, слід з дати звільнення відповідача.

Розглянувши зазначену заяву суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ректора Національного університету "Одеська морська академія" відповідача за академічну неуспішність від 17.08.2020 № 984, звільнений з військової служби у запас за підпунктом "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 26.08.2020 № 166 (зі змінами, внесеними наказом начальника Інституту вiд 28.08.2020 № 168). Таким чином починаючи з 28.08.2018 року, на наступний день після того, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на утримання під час навчання.

Отже, строк звернення до суду сплив 29.09.2020 року, в свою чергу позивач надіслав адміністративний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку 25.09.2020р., та вказаний позов отримано та зареєстровано Миколаївським окружним адміністративним судом 02.10.2020р.

Тобто позивачем не пропущений встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 173, 195, 241, 248, 256, 294, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення адміністративного позову без розгляду - відмовити.

Адміністративний позов Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул.Дідріхсона,8, м.Одеса, 65029) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко

.