Справа № 420/13191/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65074) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, тобто суму недоплати - 7354,00 гривні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/13191/21 о 13:26:56 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 30.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.263 КАС України.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про заміну відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що гарантовану йому грошову допомогу як учаснику бойових дій до 05 травня він отримав у сумі 1491 гривень згідно постанови КМУ від 08.04.2021 року №325, із чим не погоджується. Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що у 2021 р. після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020 позивач набув право на допомогу до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, передбачену ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, але відповідач протиправно не виплатив грошову допомогу у встановленому розмірі.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту вказує, що у 2021 році позивачу була виплачена допомога до 5-го травня в розмірі 1491,00 грн., яка передбачена чинним законодавством у діючий на той час редакції відповідних норм.

Відповідач зазначає, що Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням.

Крім того, відповідач наголошує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки за вимогою про зобов`язання вчинити дії виконання рішення здійснюється виконавчою службою, а не Казначейством, тому мають заявлятися вимоги про стягнення коштів.

Розглянувши у письмовому провадженні наявні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, виплата позивачу разової грошової допомоги до 05 травня у 2021 році здійснено у сумі 1491 грн.

За результатом розгляду заяви позивача Департаментом повідомлено, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відсутні (а.с.17).

Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини з приводу соціального захисту учасників бойових дій як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Пільги учасникам бойових дій встановлені статтею 12 вказаного Закону.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998р. №367-XIV статтю 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.".

Підпунктом б підпункту 1 пунктом 20 Розділу ІІ Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 №107-VI згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема було передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ця норма діяла з 01.01.2015р.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 08.04.2021р. №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де, зокрема, передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах:

особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

I групи 4 421 гривня;

II групи 3 906 гривень;

III групи 3 391 гривня;

учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося

18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, 1 491 гривня.

27.02.2020р. рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 було визнано неконституційним окреме положення п.26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на момент звернення позивача із заявою діяла ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998р., яка передбачала наступне: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 28.02.2020р. ані приписи п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ані приписи ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня для учасників бойових дій.

Тому, з 28.02.2020р. позивач набув право на виплату грошової допомоги до 05 травня згідно ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала допомогу до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, не можуть змінювати норми законів України та позбавляти позивача цього права.

Критерії законності волевиявлення (як рішення, так і діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта згідно ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно цим Законом визначається, зокрема, мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року - 1769 гривень.

Таким чином, позивачу до виплати належало 1769 грн. * 5 = 8845 грн.

Позивачем отримано 1491 грн. грошової допомоги до 05 травня, а тому суд дійшов висновку, що позивачу протиправно відмовлено у виплаті 7354грн. грошової допомоги, отже наявні підстави для зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму 7354 гривень щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи відповідача не свідчать про безпідставність позовних вимог, а посилання на неналежність способу захисту суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної відмови, отже на підставі вищевикладеного позов підлягає задоволенню повністю.

При поданні даного позову судовий збір не сплачувався на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому судові витрати зі сплати судового збору не розподіляються між сторонами, інші судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65074) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, тобто суму недоплати - 7354,00 гривні.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян