Справа № 200/2285/21-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року справа №200/2285/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів: Сіваченка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Харченко О.О., представника відповідача Астахова Р.Є., третьої особи - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р. у справі № 200/2285/21-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконними дії, рішення від 11 травня 2018 року, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДМС), третя особа ОСОБА_1 , в якому просив: визнати незаконними дії суб`єкта владних повноважень ГУ ДМС України про оформлення набуття громадянства України неповнолітніми (малолітніми) особами на підставах, пункт 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України" громадян Республіки Казахстан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч статті 4 Конституції України; визнати незаконними рішення суб`єкта владних повноважень ГУ ДМС України про оформлення набуття громадянства України неповнолітніми (малолітніми) особами громадянами Казахстану, а саме: рішення від 11.05.2018 року, згідно якого була проведена реєстрація особи громадянином України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рішення від 11.05.2018 року, згідно якого була проведена реєстрація особи громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за заявою ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , всупереч статті 4 Конституції України; зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ДМС України скасувати рішення суб`єкта владних повноважень ГУ ДМС України про оформлення набуття громадянства України неповнолітніми (малолітніми) особами громадянами Казахстану, а саме: рішення від 11.05.2018 року, згідно якого була проведена реєстрація особи громадянином України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рішення від 11.05.2018 року, згідно якого була проведена реєстрація особи громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за заявою ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що неповнолітні діти мають свідоцтва про народження Республіки Казахстан та паспорти громадянина Республіки Казахстан видані 2013 та 2016 роках, отже, вони не можуть набути зареєстровані громадянами України на підставі п.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235). Апелянт зазначає, що питання щодо громадянства неповнолітніх дітей повинно було розглядатися на підставі ст. 9 Закону № 2235, а не п.1 ст.7 вказаного Закону. Також, апелянт з посиланням на п. 117 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порялдок № 215) у разі народження за кордоном дитини, батьки або один із батьків якої є громадянином України і постійно проживає за кордоном, прийняття рішення про оформлення набуття громадянства такою дитиною та її реєстрація громадянином України на підставі пункту 1 статті 6 Закону здійснюються закордонною дипломатичною установою України в державі постійного проживання батьків або в державі народження дитини. Апелдянт зазначає, що при подані документів порушено вимоги п. 45 Порядку, а саме не було подано передбачені вказаною нормою документи. Крім того, ОСОБА_1 на території України проживала лише з липня 2017 року.

Консульський відділ Посольства Республіки Казахстан в Україні, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводів апеляційної скарги аналогічні доводам позивача.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скарги залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Від третьої особи надійшли письмові заперечення на апеляційні скарги в яких просила залишити скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційних скарг підтримав.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Позивач та Представник Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення та перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із бажанням прийняти участь у розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка позивача не визнавалась обов`язковою, в судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Від Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні 25.08.2021 надійшло клопотання про відкладення та перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відрядженням Консулу до м.Дніпро на період з 25 по 28 серпня 2021 року за розпорядженням від 23.08.2021, тобто за день до судового засідання.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка апелянта для участі у розгляді справи не визнавалась обов`язковою, апелянт не був позбавлений права залучити представника, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин Республіки Казахстан, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 25 листопада 2011 року № НОМЕР_4 , виданого відділом ЗАГС міста Жезкаган Карагандинської області, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_3 у м. Жезкаган, Карагандинська область, Республіка Казахстан, національність казах, громадянство Казахстан. Батько - ОСОБА_2 громадянин Республіки Казахстан, мати - ОСОБА_1 громадянка України.

Відповідно до свідоцтва про народження від 14 квітня 2014 року № НОМЕР_5 , виданого відділом ЗАГС міста Жезкаган Карагандинської області, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_4 у м. Жезкаган, Карагандинська область, Республіка Казахстан, національність казах, громадянство Казахстан. Батько - ОСОБА_2 громадянин Республіки Казахстан, мати - ОСОБА_1 громадянка України.

24 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського МВ ГУ ДМС в Донецькій області із заявами про оформлення набуття дитиною громадянства України для ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .. До вказаних заяв були надані наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з перекладом на українську мову, копію паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 09.06.2017 оформленого на ОСОБА_1 , копію довідки про реєстрацію місця проживання особи на ОСОБА_1 . Стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 були надані такі документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з перекладом на українську мову, копію паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 09.06.2017 оформленого на ОСОБА_1 , копію довідки про реєстрацію місця проживання особи на ОСОБА_1 .

На підставі поданих заяв та документів 11 травня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про оформлення громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент його народження. 11 травня 2018 року прийнято рішення про оформлення громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент її народження.

На підставі рішення від 11 травня 2018 року відповідачем була видана довідка від 11 травня 2018 року № 1940 про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі рішення від 11 травня 2018 року відповідачем була видана довідка від 11 травня 2018 року № 1939 про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спірним питанням у даній справі є правомірність прийнятих відповідачем рішень про оформлення громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент їх народження.

Матеріали справи містять також:

-копію свідоцтва про народження від 25.11.2011 року № НОМЕР_6 , виданого віллілом ЗАГС міста Жезкаган Карагандинської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 у м. Жезкаган, Карагандинська область, Республіка Казахстан, та проведений запис № 10-314-11-0001762. У свідоцтві про народження також зазначено присвоєння номеру особи ОСОБА_3 : НОМЕР_4 .

-копію свідоцтва про народження від 14.04.2014 року № НОМЕР_7 , виданого відділом ЗАГС міста Жезкаган Карагандинської області. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 у м. Жезкаган, Карагандинська область, Республіка Казахстан, та проведений запис № 10-314-14-0000619. У свідоцтві про народження також зазначено присвоєння номеру особи ОСОБА_4 : НОМЕР_5 .

-копію паспорту Республіки Казахстан для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , в якому офіційно документовано: паспорт № НОМЕР_8 , виданий 14.03.2013 року, національність КАЗАХ, громадянство КАЗАХСТАН, присвоєний номер НОМЕР_4 .

-копію паспорту Республіки Казахстан для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , в якому офіційно документовано: паспорт № НОМЕР_9 , виданий 07.11.2016 року, національність КАЗАШКА, громадянство КАЗАХСТАН, присвоєний номер НОМЕР_5 .

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ні третя особа по справі, ні відповідач не порушив процедуру оформлення громадянства дітьми, оскільки на момент народження дітей їх мати була громадянином України та є громадянином України і на теперішній час, підстав для прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України були відсутні. Закон не встановлює будь-яких обмежень у набутті громадянства України дітьми, один з батьків який є громадянином України, у випадках, коли дитина народилася за кордоном. Порядком встановлюється, що заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням подає один з її батьків, наявність згоди або підтвердження інформування іншого з батьків Порядком не передбачено. Набуття дітьми громадянства України жодним чином не порушує права позивача, оскільки це не підставою для позбавлення позивача батьківських прав, обмеження спілкування з дітьми, тощо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів недопускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до статті 25 Конституції України, громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

За положенням п.1,2 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 2) громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Оскільки, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, посилання представника позивача на правові норми Республіки Казахстан, якими регулюються набуття громадянства, реєстрація громадянами, придбання громадянства (мовою оригіналу), є помилковими.

Закон № 2235 відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідна до статті 1 Закону, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Особа - фізична особа.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином.

Законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Дитина - особа віком до 18 років.

Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

За положенням п.4 ч.1 ст. 3 Закону, громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до статті 6 Закону № 2235, громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Стаття 7 Закону визначає випадки за якими особа має право на набуття громадянства України за народженням.

За положенням ч.1 та 8 ст.7 Закону, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Отже, особа має право на набуття громадянства України за народженням якщо один з батьків на момент її народження були громадянами України, при цьому, така особа є громадянином України з моменту народження. Тобто, громадянство України дитина набуває автоматично з моменту народження. При цьому не має значення, перебували батьки особи в шлюбі на момент народженні чи ні.

Таким чином, держава Україна визнає правовий зв`язок з неповнолітніми з моменту їх народження. У зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що для України вони є іноземним громадянами.

Стаття 18 Закону визначає випадки виходу з громадянства України.

Відповідно до ч.8, 9, 12 ст. 18 Закону, дитина, яка відповідно до чинного законодавства України вважається такою, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за клопотанням одного з батьків.

Дитина, яка набула громадянство України за народженням, якщо на момент її народження батьки або хоча б один із них були іноземцями чи особами без громадянства, може вийти з громадянства України за клопотанням одного з батьків незалежно від місця проживання дитини.

Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Як свідчать матеріали справи, після народження дитини будь-який з батьків не подавав клопотання про вихід дитини з громадянства України.

Також, за п.1 ч.1 статті 19 Закону, підставами для втрати громадянства України є: 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Не вважаються добровільним набуттям іншого громадянства такі випадки: а) одночасне набуття дитиною за народженням громадянства України та громадянства іншої держави чи держав; б) набуття дитиною, яка є громадянином України, громадянства своїх усиновителів унаслідок усиновлення її іноземцями; в) автоматичне набуття громадянином України іншого громадянства внаслідок одруження з іноземцем; г) автоматичне набуття громадянином України, який досяг повноліття, іншого громадянства внаслідок застосування законодавства про громадянство іноземної держави, якщо такий громадянин України не отримав документ, що підтверджує наявність у нього громадянства іншої держави;

Отже, оскільки в межах спірних правовідносин неповнолітні діти одночасно набули громадянство України за народженням та громадянство іншої держави вони не вважаються добровільним набуттям іншого громадянства та відповідно не втрачають громадянства України.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень (далі - «Порядок №215»).

Цей Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення і перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 5 Порядку № 215 передбачено, що заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Пункт 17 Порядку №215 визначає перелік документів, необхідних для здійснення процедури набуття громадянства України за народженням.

Так, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина 1 статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог Закону та Порядку, для оформлення набуття громадянства України в даному випадку за народженням дитини батьки або один із батьків повинні надати копії документів, зокрема, копію свідоцтва про народження дитини і копію паспорта громадянина України, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є громадянкою України, подала заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням разом з усіма необхідними документами, які передбачені п. 17 Порядком №215.

Таким чином, за вимогами законодавства в межах спірних правовідносин, неповнолітні діти набули право на громадянства за народженням та вважаються громадянами України з моменту народження, отже, у даному випадку підлягає застосуванню саме ст.7 Закону та п.17 Порядку.

Отже, у відповідача не було підстав для відмови в оформленні набуття громадянства України за народженням.

На підставі наведеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ні третя особа по справі, ні відповідач не порушив процедуру оформлення громадянства дітьми, оскільки на момент народження дітей їх мати була громадянином України та є громадянином України і на теперішній час, підстав для прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України були відсутні.

Суд не приймає посилання апелянтів на порушення відповідачем принципу єдиного громадянства України при прийнятті спірного рішення у зв`язку з перебуванням неповнолітніх у громадянстві іншої держави на момент прийняття спірних рішеннь, оскільки положення ст.7 Закону не містять будь-яких виключень чи умов щодо права на набуття громадянства України (в тому числі залежності такого права від наявності у дитини іншого громадянства чи від згоди батьків).

Посилання на те, що у Головного управління Державної міграційної служби України відсутні повноваження на прийняття оскаржуваного рішення, оскільки зазначені питання відносяться до компетенції Міністерства закордонних справ України, дипломатичних представництв та консульських установ України, колегія суддів вважає помилковим, з наступних підстав.

Повноваження міграційної служби у сфері громадянства визначені положеннями статті 24 Закону України «Про громадянство України», повноваження Міністерства закордонних справ України, дипломатичних представництв та консульських установ - положеннями статті 25 вказаного Закону.

Із змісту вищезазначених правових норм вбачається, що центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, а також Міністерству закордонних справ України, дипломатичним представництвам та консульським установам України, надані повноваження щодо прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України за народженням.

Разом з тим, зазначені рішення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства приймає стосовно осіб, які проживають на території України, а Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України - щодо осіб, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном та осіб, які народилися за межами України.

Беручи до уваги принципи законодавства України про громадянство, закріплені у статті 2 Закону України «Про громадянство України», суд дійшов висновку, що законодавець надає особі право вибору для звернення із заявою про оформлення набуття громадянства України за народженням, в залежності від певних обставин (місця народження, місця проживання, тощо).

Рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням Головне управління Державної міграційної служби України може приймати лише стосовно осіб які проживають на території України.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент звернення із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 постійно проживала на території України з 2017 року, про що свідчить реєстрація місця проживання, її діти проживають разом з нею. Отже, зазначене свідчить, що підстави для її звернення до Міністерства закордонних справ України були відсутні.

Крім того, абзацом 2 пункту 117 Порядку, встановлено, що у разі народження за кордоном дитини, батьки або один із батьків якої є громадянином України і постійно проживає на території України, прийняття рішення про оформлення набуття громадянства такою дитиною та її реєстрація громадянином України на підставі пункту 1 статті 6 Закону здійснюються управліннями, відділами (секторами) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання батьків або одного з них в Україні чи закордонними дипломатичними установами України в державі народження дитини.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №820/2666/17.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р. у справі № 200/2285/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р. у справі № 200/2285/21-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 26 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.В. Сіваченко

Г.М. Міронова