Справа № 240/3771/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Житомир

справа № 240/3771/21

категорія 111030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Фермерського селянського господарства "Мрія" до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області та Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Фермерське селянське господарство "Мрія" звернулось до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 20.01.2021 №402/06-30-09-02 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500000 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 20.01.2021 №404/06-30-09-02 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.12.2020 відповідачем проведено фактичну перевірку Фермерського селянського господарства "Мрія" (далі - ФСГ «Мрія»). За результатами перевірки складено акт №2466/09/24699691 від 18.12.2020 (далі - акт перевірки) відповідно до висновків якого контролюючим органом встановлено: порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" в частині зберігання пального без отримання відповідної ліцензії та пункту 85.2. статті 85 Податкового кодексу України щодо неподання до контролюючого органу відповідних документів

Прийняті на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення № 402/06-30-09-02 та № 404/06-30-09-02 від 20.01.2021 вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного податкового законодавства.

Позивач зазначає, що пальне, в повному обсязі, було використано для власних потреб, а саме заправки техніки, яка перебуває у його користуванні та у зв`язку з виробничою необхідністю (весняно-польові роботи), задля забезпечення здійснення господарської діяльності господарства.

Вказує, що під час фактичної перевірки господарства, контролюючим органом не виявлено жодного резервуара для зберігання пального, крім тих які є невід`ємною частиною транспортного засобу (паливного баку). Оскільки обов"язок отримати ліцензію на право зберігання пального суб"єкт господарювання встановлено тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, то в такому випадку позивач не повинен був отримувати ліцензію на право зберігання пального, яке завантажене у баки транспортних засобів.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ухвалою суду від 07.04.2021 у зв"язку з частковим задоволення клопотання позивача, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у встановлений судом строк надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№20293/21), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що позивачем жодним чином не доведено, що він використовував отримане пальне виключно для господарської діяльності.

Також вказує, що на спростування позиції контролюючого органу, вже після завершення перевірки - 23.12.2020 ФСГ «Мрія» подано лише інформацію стосовно використання у своїй діяльності 13 об`єктів рухомого майна.

Враховуючи заперечення №01/05-01-21 від 05.01.2021 на акт фактичної перевірки ФСГ «Мрія» стверджує, що в перевіряємому періоді отримане пальне використовувалось автотранспортом в господарській діяльності підприємства, однак до заперечення жодних належним чином засвідчених документів, які б свідчили про те, як було використане пальне, у якій саме техніці та в яких об`ємах - не надано.

26.04.2021 позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№21892/21), у якій додатково вказує, що безпідставним є твердження відповідача про те, що вже після перевірки 23.12.2020 позивач подав інформацію стосовно використання у своїй діяльності 13 об`єктів рухомого майна. Зазначає, що позивач постійно подавав до контролюючого органу інформацію про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) у зв`язку із чим уповноважені особи відповідача прийшли на перевірку не за місцем реєстрації суб`єкта господарювання, а за місцем знаходження його техніки та посівних площ.

Також позивач наголошує на тому, що посадовими особами податкового органу під час перевірки не виявлено жодного резервуара для зберігання пального, що слідує з акту перевірки. Позивач не зберігає куплене пальне, ані за адресою свого місцезнаходження, ані в будь-якому іншому місці, не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання, крім транспортних засобів

Згідно з протокольною ухвалою суду від 13.05.2021 у задоволенні клопотання відповідача про його заміну на правонаступника відмовлено, однак суд з власної ініціативи залучив до участі у справі співвідповідача - Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби.

18 червня 2021 року позивач надіслав до суду додаткові пояснення (за вх.№33909/21), у яких вказує, що згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/685/21 визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №1895 від 24.11.2020 «Про проведення фактичних перевірок», в частині, що стосується ФСГ «Мрія».

01 липня 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (за вх.№36169/21) про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

До суду 02.07.2021 прибув представник відповідача - Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби, однак перед початком судового засідання, через канцелярію суду, подав клопотання (за вх.№36284/21) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у визначений день та час, 02.07.2021, не направив до суду свого уповноваженого представника, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Зважаючи на подані представниками сторін клопотання та неявку представника - Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення рішення у повному обсязі відкладалось у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 19.07.2021 по 09.08.2021.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що Фермерське селянське господарство «Мрія» (далі - ФСГ «Мрія») () зареєстроване як юридична особа з 04.03.1997 за юридичною адресою: с.Северинівка, Любарський район, Житомирська область. Основний вид діяльності згідно з КВЕД: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (т.1 а.с.12-17).

Посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області "Про проведення фактичної перевірки" від 24.11.2020 №1895 та направлень на перевірку від 07.12.2020 №522 і №523, проведена фактична перевірка ФСГ «Мрія» з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), починаючи з 09 грудня 2020 року (тривалістю 10 діб) за період з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки.

Перевірка проведена за місцем фактичного провадження діяльності: Житомирська область, Любарський район, с.Наталія, вул.Довбиська, буд.41 з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ( т.1 а.с.20, 29-32).

09 грудня 2020 року під особистий підпис голова ФСГ «Мрія» Гарбовський Валентин Леонідович отримав запит про надання документів (копій документів) пояснень, довідок, інформації тощо, у листі визначено перелік документів, які необхідно надати до 11.12.2020 (т.1 а.с.209-210).

15 грудня 2020 податковим органом складено акт №95/06-30-09/24699691 про ненадання документів до перевірки ФСГ «Мрія» (т.1 а.с.211).

За результатами фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки №2499/09/24699691 від 18.12.2020 (далі - акт перевірки) (т.1 а.с.29-32).

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем:

- ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-ВР, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без наявної ліцензії на даний вид діяльності за перевіряє мий період;

- податкового законодавства у зв"язку з ненаданням платником податків відповідних документів контролюючому органу.

Відповідач, відповідно до вимог пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України відповідач направив на адресу позивача примірник акту про результати фактичної перевірки (т.1 а.с.193).

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області 20.01.2021 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №404/06-30-09-02 відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 1020,00 грн (т.1 а.с. 26);

- податкове повідомлення-рішення №402/06-30-09-02 відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції , у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 500000,00 грн (т.1 а.с.27).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Суд зауважує, що з урахуванням використаного позивачем права на оскарження у судовому порядку наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області №1895 від 24.11.2020 «Про проведення фактичних перевірок" в адміністративній справі №240/685/21, в межах розгляду даної адміністративної справи суд не надає правової оцінки підставам проведення фактичної перевірки ФСГ «Мрія».

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №402/06-30-09-02 від 20.01.2021 яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 500000 грн за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального", у зв"язку з встановлення зберігання пального без ліцензії на даний вид діяльності, суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року №2628-VIII внесено зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набрали чинності з 1 липня 2019 року.

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:- оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Згідно з частиною 22 статті 18 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року №790, за приписами п.5 якого підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Відповідно до частин першої та восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Відповідно до вимог статті 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно з п.п.6.1, 6.2,6.3 п.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 №281/171/578/155, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 року за №805/15496 на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, у комплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту. Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації). Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах. Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Заперечуючи факт зберігання пального, позивач вказує на те, що дизельне паливо, про яке йде мова в акті перевірки, не було у нього на зберіганні, оскільки зазначене пальне перебувало у паливних баках транспортних засобів, які займалися сільськогосподарськими роботами, що не є зберіганням палива у розумінні вимог чинного законодавства.

З огляду на системний аналіз зазначених норм права, суд дійшов висновку, що законодавцем не передбачено, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального; не визначає граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається "зберігання пального"; саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального.

Крім того, резервуари, які використовуються для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, з 01.10.2019, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (п. 230.1 ст. 230 ПК України).

Доказів того, що у позивача зареєстрований відповідний резервуар, який використовується для зберігання пального матеріали справи не містять.

В свою чергу, суд зазначає, що місце зберігання пального визначено як місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Проте, відповідно до змісту акту перевірки, контролюючим органом не встановлено у якій ємності чи у споруді за адресою: Житомирська область, Любарський район, с.Наталія, вул.Довбиська, буд.41, перебувало на зберіганні паливо.

Тобто, перевірку зберігання ФСГ «Мрія» палива здійснено податковим органом на підставі наявності акцизних накладних за період з 13.04.2020 по 25.10.2020, без реального встановлення факту такого зберігання та без визначення конкретного місця зберігання (т.1 а.с. 31).

Згідно з ст.14 ПК України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні: 14.1.6. акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом: г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Поряд з цим, відповідно до роз`яснення ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.15 Закону №481/95-ВР та положень п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України, позивач не повинен отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене у паливні баки транспортних засобів.

Щодо використання придбаного дизельного пального ФСГ «Мрія» у своїй господарській діяльності в період весняно-польових робіт у 2020 році, позивачем надано до суду:

- копії книг обліку палива і мастильних матеріалів та відомості обліку видачі;

- відомості про наявність орендованої сільськогосподарської техніки, яка використовується для проведення польових робіт;

- копії звітів про посівні площі (т.2 а.с. 4-30).

Враховуючи викладене, з урахуванням вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та положень п.п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що позивач не повинен був отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне після купівлі було завантажене у паливні баки транспортних засобів та використовувалося в господарській діяльності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", випливає, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, оскільки держава не виконала свій обов`язок із запровадження чіткого порядку отримання ліцензії у разі знаходження пального в паливних баках транспортних засобів, що сприяло б юридичній визначеності у правовідносинах, які стосуються майнових інтересів суб`єктів господарювання, то негативні наслідки у вигляді штрафу не можуть покладатися на платника податків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Підсумовуючи наведене, податкове повідомлення-рішення №402/06-30-09-02 від 21.01.2021 про застосування штрафних санкцій в сумі 500000,00 грн за порушення ст.15 Закону №481/95-ВР, є протиправним та підлягає скасуванню

Щодо податкового повідомлення рішення №404/06-30-09-02 відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 1020,00 грн, у зв"язку з ненаданням контролюючому органу документів, суд зазначає наступне.

Пунктом 85.2ст.85 цього ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктами 85.6 та 85.7 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

З аналізу наведених норм слідує, що після початку проведення перевірки у платника податків виникає обов`язок надати усі документи, необхідні для проведення перевірки, а у разі відмови платника податків надати документи контролюючим органом складається акт відмови наданні документів у довільній формі.

Як встановлено судом, уповноважена особа позивача - Гарбовський В.Л. - 09.12.2020 отримав під підпис запит контролюючого органу від 09.12.2020 про надання документів до 12.12.2020 (т.1 а.с. 209-210).

Однак, в матеріалах справи міститься акт про ненадання документів до перевірки ФСГ «Мрія» від 15.12.2020 №95/06-30-09/24699691 (т.1 а.с.211).

При цьому, 15.12.2020 позивач подав до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області відповідь на запит, в якому повідомив про відсутність підстав для направлення запиту (т.1 а.с. 23-25).

У подальшому, контролюючим органом складено акт №104/06-30-09-05/24699691 від 18.12.2020 про відмову від підписання та отримання матеріалів перевірки (т.1 а.с. 213).

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналогічні вимоги до змісту та форми запиту контролюючого органу містяться у п.9, п.10 Порядку отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1245 від 27.12.2010 року (далі - Порядок №1245).

Суд зазначає, що запит контролюючого органу про надання документів (копій документів) від 09.12.2020, всупереч вимогам п.73.3 ст.73 ПК України, не містить такої обов`язкової складової, як печатки контролюючого органу, а тому позивач відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України не мав обов`язку надавати відповідь на такий запит (т.1 а.с. 21-22, 209-210).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 квітня 2019 року по справі № 804/5722/16, від 10 червня 2019 року по справі №804/5840/16, від 10 березня 2020 року у справі № 120/1378/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що про неправомірність податкового повідомлення-рішення №404/06-30-09-02 від 20.01.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Як свідчать матеріали справи, між позивачем ("Клієнт") і адвокатом Пилипенком Олександром Сергійовичем ("Адвокатом") укладено Договір про надання правової допомоги від 22.12.2020, відповідно до якого сторони обумовили, що "Адвокат" приймає на себе зобов"язання надати необхідну правову допомогу (т.1 а.с.171-173).

Згідно з актом наданих послуг від 23.04.2021 сторонами складено зазначений акт про що "Адвокат" виконав, а "Клієнт" прийняв послуги на загальну суму 5000 грн.

На підтвердження оплати вищевказаних послуг у розмірі 5000 грн, позивачем надано до суду платіжне доручення №529 від 09.03.2021 та №550 від 05.04.2021 (а.с.176, 177).

Отже, матеріали справи свідчать, що ФСГ "Мрія" понесено витрати на правничу допомогу, за супроводження судової справи, в сумі розміром 5000,00 грн.

Суд акцентує увагу на тому, що при вирішення витання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

Окрім того, відповідно до статті 12 КАС України дана категорія справи відноситься до незначної складності.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини не вимагало великих зусиль адвоката, оскільки дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (5000,00 грн) є надмірним.

На думку суду, аналіз фактичних обставин справи, збір доказів та узгодження правової позиції не має безпосереднього впливу на результат та входить до процесу складення позовної заяви. Саме тому, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою і п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу які підлягають стягненню з відповідача до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов Фермерського селянського господарства "Мрія" (с.Северинівка, Любарський район, Житомирська область,13152, ) до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир,10003, ) та Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир,10003, код ЄДРПОУ ВП 44096781) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 20.01.2021 №402/06-30-09-02 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500000 грн та від 20.01.2021 №404/06-30-09-02 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на користь Фермерського селянського господарства "Мрія" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 9770 (дев"ять тисяч сімсот сімдесят) грн 00 (нуль) коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 (нуль) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 30 серпня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко