Справа № 420/2184/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2021 року

Київ

справа №420/2184/21

адміністративне провадження №К/9901/29700/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі № 420/2184/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, де просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління № 248 від 28 грудня 2020 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати відповідача у відповідності з процедурою, передбаченою статтею 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Частиною першою статті 334 КАС України передбачено, що за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 23 червня 2021 року, повний текст складено 24 червня 2021 року, а касаційну скаргу подано до суду касаційної інстанції 09 серпня 2021 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Одночасно із касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де зазначає, що позивач є громадянином Афганістану, належить до етнічної групи - пуштун, за віросповіданням - мусульманин-сунніт, рідна мова пушту. Тому звертає увагу на те, що позивач є іноземцем і не володіє у повній мірі ані державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав і обов`язків. Позивач не до кінця зрозумів зміст отриманої постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду та своє право на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції та передбачені законом строки на оскарження відмови міграційного органу. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою-другою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Так, скаржник зазначає, що строк на касаційне оскарження пропущено у зв`язку з тим, що позивач є іноземцем та не володіє в повній мірі а ні державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав і обов`язків. Крім того, позивач не зрозумів в повній мірі зміст постанови суду апеляційної інстанції. Вказане, як зазначає позивач, обмежило його можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції.

З приводу вказаних аргументів скаржника, Суд зазначає, що зі змісту постанови суду апеляційної слідує, що розгляд апеляційної скарги позивача відбувався у відкритому судовому засіданні за участю ОСОБА_1 та його представника Лагунова В.І., а також перекладача Хамдарт Непа Хабіб Рахман.

Вказане спростовує доводи позивача щодо незрозумілості змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції через неволодіння державною мовою, а також про необізнаність щодо процесуальних прав та обов`язків, оскільки останній мав представника та перекладача під час розгляду його апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

При цьому, за вказаних позивачем обставин та маючи намір реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у цій справі останній мав можливість звернутися за отриманням безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, суб`єктами отримання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, є особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

Право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Як вже зазначалося позивач скористався послугами представника Лагунова В.І. при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином наведені позивачем доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції є необґрунтованими.

Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

Враховуючи положення частин першої та другої статті 329 КАС України, не надання скаржником доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.

За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для подання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтею 169, статтями 329, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі № 420/2184/21.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі № 420/2184/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

М.В. Білак

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду