Справа № 320/5214/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2021 року м.Київ № 320/5214/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області , у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 №Ф-1-25/977.

Ухвалою суду від 01.06.2021 було відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що формування відповідачем вимоги відбулось без отримання від нього як платника податків пояснень щодо ймовірної суми заборгованості, що є, на думку позивача, обмеженням його права на захист. Також, позивач наголошує, що він кожного місяця сплачує суми з ЄСВ у повному обсязі, а тому недоїмка зазначена у спірній вимозі відсутня.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач був зареєстрований як фізична-особа підприємець у період з 07.12.2012 до 27.04.2018, а з 20.03.2015 позивачеві ще було встановлено ознаку незалежної професійної діяльності - арбітражний керуючий. 03.08.2016 по ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 3429,75 грн. та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення. 08.02.2019 по ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №003325006 на загальну суму 3159,57 грн., з яких штрафних санкцій нараховано на суму 2066,27 грн. та пені на суму 1093,30 грн. та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення, сплата відсутня, сума боргу склала 5680,42 грн. У 2020 році позивачеві були здійснені нарахування по ЄСВ як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, та сплачені ним кошти у 2020 році були віднесені в рахунок погашення попереднього боргу, відтак станом на 31.10.2020 сума боргу склала 6723,36 грн., у зв`язку з чим було сформовано спірну вимогу від 10.11.2020 №Ф-1-25/977. Відповідач наголосив, що діяльність арбітражного керуючого відповідно до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України позивач не припиняв, відтак він не був позбавлений обов`язку, який передбачено п.2-3 ст. 7 Закону №2464, щодо нарахування і сплати ЄСВ на зайняття подібною діяльністю, зокрема, у розмірах страхових внесків за кожний звітний період. Крім того, у спірний період, позивач не перебував у трудових відносинах як найманий працівник.

Крім того, відповідач у відзиві просить суд замінити відповідача в порядку процесуального правонаступництва.

Розглянувши клопотання представника про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів постанови КМУ від 30.09.2020 №893 та наказу ДПС України від 30.09.2020р. №529 відбулось компетенційне правонаступництво між ГУ ДПС у Київській області (у якості правопопередника зі статусом юридичної особи публічного права ) та ГУ ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС (у якості правонаступника зі статусом структурного підрозділу органу державної виконавчої влади - юридичної особи публічного права).

У розумінні п.п.41.1.1 ст.41 Податкового кодексу України ДПС України та ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС, є окремими податковими органами та окремими контролюючими органами як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

До того ж у розумінні п.41.4 ст.41 Податкового кодексу України і ДПС України, і ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС є окремими органами стягнення.

Водночас із цим, за змістом положень п.п.7-9 ч.1 ст.4, ч.ч.1 і 3 ст.43, ч.1 ст.46 КАС України участь в адміністративній справі у якості сторони може брати або юридична особа публічного права (посадова чи службова особа цього суб`єкта права), або орган державної влади без статусу юридичної особи (посадова чи службова особа цього органу державної влади), або інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права і відповідно до ч.1 ст.16 означеного закону утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Оскільки за змістом наказу ДПС України від 30.09.2020 №529 у складі органу державної влади - ДПС України утворено 31 відокремлений структурний підрозділ, то слід вважати, що ці територіальні органи діють у судових процедурах від імені ДПС України як органу державної влади - юридичної особи публічного права і можуть бути наділені адміністративною процесуальною дієздатністю виключно за критерієм - інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Втім, частиною 2 ст.21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є органами державної влади.

Таким чином, законодавець увів в дію юридичну конструкцію, у силу якого структурні відокремлені підрозділи органу державної виконавчої влади (а саме: центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику) є самостійними органами державної влади без статусу юридичної особи.

З огляду на викладене, клопотання про заміну сторони правонаступником підлягає задоволенню.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, надав відповідь на відзив, у якому посилаючись на ч.102.4 ст. 102 ПК України, зазначив, що податковим законодавством передбачено спеціальний строк давності для звернення податкової інспекції до платника податків х вимогою про погашення податкового боргу - 1095, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Тому, просив застосувати строк позовної давності до нарахованої ГУ ДПС України заборгованості, та відповідно, задовольнити його позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданим 22.05.2020 органом №3220 (а.с. 5-6, 7).

Позивач у період з 07.12.2012 по 27.04.2018 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №0013365, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та АІС «Податковий блок» з 20.03.2015 позивач перебуває на обліку ГУ ДПС України у Київській області (Білоцерківська державна податкова інспекція) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, а саме - арбітражний керуючий, дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності - 11.02.2020.

У період реєстрації позивача у якості фізичної особи-підприємця, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування.

10.11.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1-25/977, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2020 складає 6723,36 грн.

Дана вимога була надіслана позивачеві рекомендованим листом за адресою реєстрації платника та була отримана нею особисто 19.12.2020.

Не погоджуючись з вимогою, позивач надіслав до ДПС України заперечення на вимогу.

Однак, рішенням ДПС України від 1588/6/99-00-06-02-01-06 від 21.01.2021, скарга ОСОБА_1 була залишена без розгляду через пропуск ним десятиденного строку на оскарження вимоги.

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VIв частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі Закон №2464-VІ) та норми Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абз. 7), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, доходу (прибутку) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дало підстави зробити Верховному Суду у постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19 висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Так відповідно до п. 25.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера "У" (узгоджена вимога).

В третій частині літера "У" (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена-платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Згідно з п.59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі - збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Тобто податкова вимога надсилається на підставі наявності у платника податків податкового боргу.

Судом встановлено, що позивачем не виконувалися вимоги ст. 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок за 2015 рік - І квартал 2018 року сплачено з порушенням законодавчо встановлених строків.

За порушення термінів сплати єдиного внеску ГУ ДФС в Київській області були винесені рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату та несвоєчасну сплату єдиного внеску, відповідно до вимог чинного законодавства.

01.01.2017 до ст. 7 Закону №2464 внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування і ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, фізичні особи підприємці у 2017 році, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн. (Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становить 3200 грн.) (тобто 3200 *22/100=704). Тобто за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір мінімальної, заробітної плати у 2018 рік - 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року - визначений розмір ЄСВ складає 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2019 рік - 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року - визначений розмір ЄСВ складає 4173*22/100*3=2754,18 грн.

Згідно публічних даних з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, Глеваський В.В набув право на зайняття арбітражною діяльністю на підставі свідоцтва від 20.03 .2015 року № 1724.

Згідно підпункту 14 1.226 пункту 14.1 етап і 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів),; аудиторів, бухгалтерів, оцінників, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків (п 1.3 Порядку № 1588)

Порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а також перелік платників єдиного внеску визначається виключно Законом України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт І частини другої статті 6 Закону №2464) Згідно з п. 4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Крім того, відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема арбітражні керуючі, та отримують дохід від цієї діяльності.

Законом України від 06.12.2016 №І774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону №2464, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників, є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (стаття 7 Закону №2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті Закону №2464).

Платники єдиного внеску зазначені у пунктах 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом за який сплачується єдиний внесок Дані зміни набули чинності з 01 січня 2018 року, згідно яких, в інтегрованих картках платників єдиного внеску поквартально автоматично від ображаються суми нарахованого єдиного внеску фізичним особам-підприємцям на загальній системі оподаткування та особам, які проводять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п.1.3 розділу 1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до абзац 4 п. 4 розділу № VI Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наказом Міністерства фінансів України від 24.1 1.2014 №1162, якщо контролюючими органами при здійсненні своїх функцій за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації від третіх осіб, або на підставі даних інших державних органів чи відповідних державних реєстрів встановлено, якщо: фізична особа зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, то такий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви за формою 1-ЄСВ для взяття її на облік як платника єдиного внеску. Така фізична особа обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».

Так, по фізичних особах, які зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність індивідуально, але не перебувають на обліку в ДПС, підрозділи органів ДПС здійснюють аналіз інформації відповідних реєстрів, які оприлюднюються уповноваженими органами та вносять в ІТС «Податковий блок» відомості відповідних реєстрів про реєстрацію незалежної професійної діяльності за допомогою документу «Відомості відповідних реєстрів про реєстрацію (у т.ч. для обліку з ознакою «платник не подав заяви про взяття на облік»)»

Починаючи з 01.01.2017 набули чинності зміни до Закону №2464, якими на кожну фізичну особу-підприємця та особу, яка провадить незалежну професійну діяльність покладається обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску незалежно від обраної системи оподаткування, факту здійснення нею підприємницької діяльності/отримання доходу та незалежно від фінансового стану платника.

Як свідчать встановлені обставини справи, а саме дані ІКП позивача за платежем 71040000, станом на 31.10.2020, спірна сума заборгованості у розмірі 6723,36 грн. за спірною вимогою утворилась внаслідок:

- ЄСВ за IV квартал 2014 року- 1267,95 грн., борг сплачено за рахунок переплати, сума переплати склала 0,42 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2015 року - 1 267,95 грн., сплачено за рахунок переплати 0,42 грн., загальна сума боргу склала 1 267,53 грн.;

- ЄСВ за ІІ квартал 2015 року - 1 267,95 грн., сплачено 0 грн., загальна сума боргу склала 2535,48 грн.;

- ЄСВ за ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн., сплачено 0 грн., загальна сума боргу склала 3858,95 грн.;

- ЄСВ за IV квартал 2015 року - 1434,51 грн., сплачено 0 грн., загальна сума боргу склала 5293,46 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2016 року - 909,48 грн., сплачено 6000,00 грн., сума переплати склала 202,94 грн.

- ЄСВ за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн., сплачено 2000,00 грн,, сума переплати склала 855,90 грн.,

- 03.08.2016 по ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 3429,75 грн, та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення Сплачено за рахунок переплати 855,90 грн., загальна сума боргу склала 2573,85 грн.;

- ЄСВ за ІІІ квартал 2016 року- 957,00 грн., сплачено 2 000,00 грн., загальна сума боргу склала 1 530,85 грн.;

- ЄСВ за IV квартал 2016 року - 990,00 грн , сплачено 0 гри , загальна сума боргу склала 2520,85 грн.

- ЄСВ за 2017 рік - 704 грн. х 12 = 8 448 грн., сплачено 10 905,18 грн., сума боргу склала 63,67 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2018 року - (граничний термін сплати 19.04.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2 457,18 грн., сплата відсутня, сума боргу склала - 2520,85 грн.;

- 08.01.2019 по ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 3159,57 грн., з яких штрафних санкцій нараховано на суму 2066,27 грн. та пені на суму 1093,30 грн. та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення, сплата відсутня, сума боргу склала 5680,42 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2020 (граничний термін сплати 21.04.2020) 2078,12 грн., сплачено 1035,06 грн., сума боргу склала 6723,48 грн.;

- ЄСВ за II квартал 2020 (граничний термін сплати 20 07.2020) - 3178,12 грн., сплачено 4217,30 грн., сума боргу склала 3545,24 грн.;

-ЄСВ за 111 квартал 2020 (граничний термін сплати 19,10 2020) - 3178,12 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 6 723,36 грн.

Вказане підтверджується копією інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , наданою відповідачем.

При цьому, доказів того, що у даний період позивач був найманим працівником та його роботодавцем сплачувався єдиний внесок за нього до матеріалів справи позивачем не надано.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до пп.11.18 Наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2017 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою N 6-ОПП. Номер зняття з обліку відповідає номеру відповідного запису в журналі за формою N 6-ОПП.

Дані про зняття з обліку фізичної особи - підприємця передаються контролюючим органом за основним місцем обліку такого платника податків до Єдиного державного реєстру із зазначенням: дати та номера запису про зняття з обліку, назви та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків знято з обліку.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізично) особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Статтею 87 ПКУ визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, у рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеному платником податків.

Зазначена вимога ПКУ реалізована у Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Мінфіну від 24.07.2015 № 666.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку у разі наявності у платника податків/платника єдиного внеску податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску розрахунковий документ на переказ коштів приймається до виконання незалежно від напряму сплати, зазначеного у полі «Призначення платежу» розрахункового документа. При цьому зарахування коштів відбувається у порядку черговості, встановленому ПКУ, а такому виду сплати присвоюється код виду сплати « 140» - «Надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску».

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 131.2 ст. 131 ПКУ при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує платник податків, насамперед зараховуються в рахунок податкового зобов`язання.

Далі кошти зараховуються у рахунок погашення штрафів, на останок - в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган здійснює такий розподіл самостійно.

Отже, розмір нарахованого ЄСВ за 2020 рік позивачем не оспарюється, про що свідчить сплата ним у 2020 році сум відповідних до сум, нарахованих контролюючим органом.

Однак, в силу вищезгаданих вимог п. 131.2 ст. 131 ПКУ, сплачена позивачем сума у 2020 році була віднесена відповідачем в рахунок погашення наявної недоїмки зі сплати ЄСВ за минули роки.

Відтак, з наведеного вбачається, що недоїмка з ЄСВ, зазначена у спірній вимозі у розмірі 6723,36 грн., фактично складається з пені за ППР від 08.01.2019 №, нарахованої на загальну суму 428,06 грн.; ЄСВ за І квартал 2020 року - 2078,12 грн.; ЄСВ за ІІ квартал 2020 року - 1039,06 грн.; ЄСВ за ІІІ квартал 2020 року - 3178,12 грн.

При цьому слід зазначити, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення від 03.08.2016, 08.01.2019 №№ були своєчасно надіслані та отримані позивачем, про що свідчать поштові повідомлення, надані відповідачем. Однак вони не були оскаржені позивачем, а тому нараховані за ними суми штрафних санкцій та пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, є узгодженими.

Крім того, наявність боргу з ЄСВ фактично позивачем не заперечується, про що свідчать його письмові пояснення у відповіді на відзив та клопотання про списання боргу за спливом строку стягнення, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п.101.1 ст.101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а у силу п.п.101.2.3 п.011.2 ст.101 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; у силу п.п.101.2.4 цієї статті безнадійним є податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Таким чином, у якості безнадійного податкового боргу може бути кваліфікований невиконаний платником податків податковий обов`язок, відносно якого збіг строк давності.

Окрім того, у якості безнадійного податкового боргу може бути кваліфікований невиконаний платником податків податковий обов`язок, відносно виникнення якого існує причина у вигляді нездоланної дії непереборних факторів, котрі не могли бути відвернуті завдяки внутрішній волі платника податків та його фізичним чи організаційно-правовим зусиллям.

Відповідно до п.101.5 ст.101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За правилом ст.102 ПК України строк давності у податкових правовідносинах складає за загальним правилом 1095 днів.

Враховуючи, що спірна сума у даному випадку складається з пені, нарахованої на підставі ППР від 08.01.2019 та недоїмки з ЄСВ за 2020 рік, строк давності відносно них не сплинув, до того ж позивачем не зазначені будь-які причини неможливості їх сплати.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.