Справа № 120/1143/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 серпня 2021 р. Справа № 120/1143/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк Віти Володимирівни,

представника позивача: Слюсар Олени Володимирівни,

представника відповідача: Горшунової Олесі Гусейніївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області, Головного управління ДФС у Вінницькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 року у справі № 802/3961/15-а, якою визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства доходів і Зборів України № 979-0 від 26.10.2015 року та наказ Головного управління ДФС України у Вінницькій області № 260-О від 27.10.2015 року "Про звільнення ОСОБА_1 " та зобов`язано Державну фіскальну службу України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області, позивачка вказує, що внаслідок незаконного припинення зазначених трудових відносин, вона перебувала у вимушеному прогулі з 26.10.2015 року по 20.01.2021 року. Враховуючи, що позивачка не позбавлена права заявити вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу окремо від позовних вимог про поновлення її на роботі, остання звернулася з даною позовною заявою до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано особі, яка її подала, строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення відповідних відомостей про відповідача, а саме - ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

За результатом усунення вищезазначених недоліків позовної заяви, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.03.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає, що позивачем помилково зазначено відповідачем Державну фіскальну службу України, оскільки позивач проходила службу на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області, тому представник відповідача просить суд замінити відповідача на належного та відмовити в задоволенні позову.

30.03.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій остання просила стягнути на її користь з ДФС України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 499755 гривень.

На вказану заяву 16.04.2021 року подано до суду заперечення, в яких представник ДФС України зазначає, що належним відповідачем у даній справі є Головне управління ДФС у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року вирішено подальший розгляд справи продовжити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 30.06.2021 року залучено до участі в справі у якості співвідповідачів Головне управління ДПС у Вінницькій області та Головне управління ДФС у Вінницькій області.

26.07.2021 року на електронну адресу суду представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній, посилаючись на реорганізацію податкового органу вказує, що належним відповідачем у даній справі є Головне управління ДФС у Вінницькій області.

В свою чергу, 27.07.2021 року представником Головного управління ДФС у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви про збільшення позовних вимог та надає розрахунок, відповідно до якого спірна виплата становить 369366,12 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з врахуванням заяви про їх збільшення, в повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Вінницькій області заперечувала проти задоволення заяви про збільшення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Представник Головного управління ДПС у Вінницькій області в ході судового засідання заперечувала з приводу задоволення позовної заяви з підстав, що наведені у відзиві та наголосила на тому, що ГУ ДПС у Вінницькій області є неналежним відповідачем.

Враховуючи, що ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області, що не заперечувалося учасниками справи, суд дійшов переконання, що ГУ ДПС у Вінницькій області є неналежним відповідачем у даній справі, та протокольною ухвалою виключив останнє з учасників даної справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази наявні в матеріалах адміністративної справи, суд встановив наступне.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства доходів і Зборів України №979-0 від 26.10.2015 та наказ Головного управління ДФС України у Вінницькій області № 260-О від 27.10.2015 "Про звільнення ОСОБА_1 , зобов`язано Державну фіскальну службу України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Наказом ДФС від 20.01.2021 №20-о скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 №979-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що, на думку позивача, враховуючи постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року та поновлення її на посаді, наявні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.10.2015 року по дату поновлення її на посаді, а саме 20.01.2021 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року Державну фіскальну службу України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України), зокрема, зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Разом з тим, вищезазначена постанова суду апеляційної інстанції була виконана відповідачем 20.01.2021 року, що підтверджується Наказом ДФС від 20.01.2021 року №20-о, яким скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 року №979-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

З урахуванням зазначених норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося 26.10.2015 року, а відтак середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень та вересень 2015 року.

Водночас, за змістом пункту 10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Отже, у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 0640/4691/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17 та від 16 вересня 2020 року у справі № 140/3020/19.

Згідно листа ДФС України від 15.03.2021 року №1011/6/99-99-09-04-15, наданого на адвокатський запит, який міститься в матеріалах справи (а.с. 49), вбачається, що зміни посадових окладів регулювалися постановами КМУ від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та від 06.04.2016 року № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році". На даний час, Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням під категорій та рівнів державних органів затверджено Постановою КМУ від 18.01.2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів".

Виходячи із норм вказаних нормативно-правових актів та листа ДФС України від 15.03.2021 року №1011/6/99-99-09-04-15, суд вважає за необхідне здійснити наступний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи при цьому збільшення розмірів посадових окладів:

- за період з 27.10.2015 року по 01.12.2015 року 2762,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 2762,00 грн. (2762*1=2762,00 грн.);

- за період з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року 17265,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 3453,00 грн. (3453*5=17265,00 грн.);

- за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року 45488,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 5686,00 грн. (5686*8=45488,00 грн.);

- за період з 01.01.2017 року по 12.12.2017 року 74800,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 6800,00 грн. (6800*11=74800,00 грн.);

- за період з 13.12.2017 року по 31.12.2017 року 3500,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 7100,00 грн. (7100*13 роб. днів=3500,00 грн.);

- за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року 108000,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 9000,00 грн. (9000*12 =108000,00 грн.);

- за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року 115440,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 9690,00 грн. (9690*12 =115440,00 грн.);

- за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 127200,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 10600,00 грн. (10600*12 =127200,00 грн.);

- за період з 01.01.2021 року по 20.01.2021 року 5300,00 грн., оскільки розмір посадового окладу в даному періоді складав 10600,00 грн. (10600*12 роб. днів=5300,00 грн.)

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2015 року по 20.01.2021 року складає 499755,00 грн.

Згідно з правовою позицією ВС у постанові від 15.02.2019 у справі №826/6583/14 суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Тому стягненню підлягає сума заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших платежів.

Стосовно належного суб`єкта, який має сплатити позивачу спірну суму середнього заробітку, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 16 грудня 2019 року у справі №810/1207/16, відповідно до яких оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі, за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, то вона, як і середній заробіток за час вимушеного прогулу, підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач.

Тому, враховуючи, що позивача наказом ДФС від 20.01.2021 року №20-о, яким скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 року №979-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області, саме дане управління зобов`язане сплатити позивачу відповідну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2015 року по 20.01.2021 року в сумі 499755,00 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1890 гривень, а тому на її користь слід стягнути відповідну суму за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2015 року по 20.01.2021 року в сумі 499755,00 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень та судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у розмірі 1890,00 (одна тисяча вісімсот дев`яносто) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100);

Відповідач: Державна фіскальна служба України (, адреса: Львівська Площа, 8, м. Київ, 04053).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 28.08.2021 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна