Справа № 160/17186/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/17186/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.,
розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року (головуючий суддя Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене Протоколом від 27 грудня 2019 року № 182, в частині відмови в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманням захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в порядку і розмірі згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що у жовтні 2019 року він звернувся до Відповідача через уповноважений орган - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою та необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, листом від 09.01.2019 року №7/10068/7 Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив, що протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 року №182, йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону №20ІІ-ХІІ. Вважає, що рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 27.12.2019 року №182, в частині відмови йому в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, є протиправним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено (а.с.66-69).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що право Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ступеню втрати працездатності, виникло 23.07.2019 року. Про невідповідність документів чи їх некомплектність у рішенні від 27.12.2019 року, оформленому протоколом №128 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не зазначено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що в даному випадку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є 12.09.2019 року дата встановлення втрати працездатності, а звільнено Позивача 24.04.2019 року. Відповідач зазначає, що на момент встановлення Позивачу 25% втрати працездатності Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підпункт 7 пункту 2 статті 16 передбачав «отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби».

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що право на одноразову грошову допомогу у Позивача виникло з 23 липня 2019 року з дати, зазначеної у довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №009932 від 12.09.2019 року, виданої Обласною МСЕК №4 КЗ «ОКЦМСЕ ДОР», тобто в межах тримісячного строку, передбаченого пп.7 п.2 ст.16 Закону 2011-ХІІ. Позивач вказує, що його було звільнено 24.04.2019 року, а відсоток втрати працездатності визначено з 23.07.2019 року, тобто з дотриманням встановленого тримісячного строку.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник Позивача у судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.02.2017 року по 24.04.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України на підставі контракту.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 24.04.2019 року (по стройовій частині), на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №59-РС від 18.04.2019 року, старшого сержанта ОСОБА_1 , водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та з 24.04.2019 року виключено із списків особового складу частини, знято з всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Павлоградського міського військового комісаріату Дніпропетровської області.

Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №009932 від 12.09.2019 року, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати працездатності 25% з 23.07.2019 року, причинний зв`язок втрати працездатності - захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою та документами для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням втрати професійної працездатності від захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом від 09.01.2019 року №7/10068/7 Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив, що протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 року №182, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону №20ІІ-ХІІ.

Підставою відмови зазначено те, що заявника звільнено з військової служби 24.04.2019 року, а 12.09.2019 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 5 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ України, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, чинній на час звернення Позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами первинного огляду органами МСЕК з 23.07.2019 року Позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 25%, причинний зв`язок втрати працездатності - захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №009932 від 12.09.2019 року.

Отже, з огляду на викладене право Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ступеню втрати працездатності, виникло 23.07.2019 року.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Зазначені умови Позивач виконав та подав разом із заявою документи, що визначені пунктом 11 Порядку №975.

Про невідповідність документів чи їх некомплектність у рішенні від 27.12.2019 року, оформленому протоколом №128 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не зазначено.

Згідно із ч. 2 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у пп. 5-9 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому у випадках, зазначених у пп. 5 п. 2 ст. 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, згідно вказаних правових норм, Позивач має право на виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності, під час захисту Батьківщини.

Щодо посилань Відповідача на пропуск Позивачем тримісячного строку, як на підставу для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, слід зазначити, що відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, право на одноразову допомогу у Позивача виникло саме з 23.07.2019 року - дати, зазначеної у довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності, тобто, в межах тримісячного терміну, передбаченого пп. 7 п. 2 ст. 16 Закону №20ІІ-ХІІ.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про відмову у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 року № 182 є протиправним, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки рішення про відмову у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги визнано судом протиправним, наявні правові підстави для зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку з отриманням захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в порядку і розмірі згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції про задоволення позову у даній справі прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 15 лютого 2021 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі №160/17186/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 26 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов