Справа № 495/2985/21
Суддя: Братків І. І.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2985/21

Номер провадження 2-а/495/54/2021

11 серпня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Братків. І. І,

за участі секретаря судового засідання Коліниченко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білогороді-Дністровському адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати дії інспектора управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Б.В. (далі відповідач-1) щодо винесення постанови серії ЕАК № 2402322 від 17 квітня 2020 року; скасувати постанову серії ЕАК № 2402322 від 17 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП); провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП закрити; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 17 квітня 2020 року відповідач-1виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП. Вказану постанову ОСОБА_1 отримав лише 04 квітня 2021 року після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, відкритого 14 березня 2021 року на підставі оскарженої постанови.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 ставиться у провину керування транспортним засобом Renault Laguna, н/з НОМЕР_1 об 11:26 год. 17 квітня 2020 року на 213 км+700 м автомобільної дороги М12 «Стрий-Знам`янка» (територія Хмельницької області).

Однак позивач категорично заперечив факт свого перебування 17 квітня 2020 року у Хмельницькій області, оскільки він проживає у селі Біленьке Білгород-Дністровського району Одеської області (16 квітня 2020 року відбувалось святкування його Дня народження із родичами, друзями і на наступний день 17 квітня 2020 року він відпочивав удома). Також позивач заперечив володіння або користування транспортним засобом Renault Laguna, н/з НОМЕР_1 . За таких обставин вважає, що в його діях немає складу адміністративного правопорушення.

Окрім того підпис в оскарженій постанові йому не належить, з інспектором Зозуляком Б.В. 17 квітня 2020 року він не спілкувався; оскаржена постанова не відповідає вимог чинного законодавства щодо форми і змісту.

Керуючись наведеним, позивач вважає, що постанова серії ЕАК № 2402322 від 17 квітня 2020 рокує протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закриттю.

Також позивач заявив про понесені моральні страждання у зв`язку із прийняттям незаконного рішення суб`єктом владним повноважень, адже таке рішення порушило його нормальний життєвий уклад і викликало необхідність захищатись у суді. Вважає, що завдана моральна шкода може бути компенсована шляхом стягнення із відповідача на його користь 5 000 грн.

1.2. Відповідач інспектор управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляк Б.В. у відзиві на позов від 24 травня 2021 року (арк. спр. 37-38) заявлених позовних вимог не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування позиції вказав, що 17 квітня 2021 року під час виконання службових обов`язків було виявлено як позивач (водій) керував транспортним засобом Renault Laguna, н/з НОМЕР_1 на 213 км+700 м автомобільної дороги М12 «Стрий-Знам`янка». При перевірці документів встановлено відсутність чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.1г правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена частиною першою статті 126 КУпАП.

Позивач своїм підписом засвідчив отримання постанови від 17 квітня 2020 року, а твердження про неналежність йому наявного підпису не підтверджено належними доказами. Також позивач не довів і не підтвердив, що 17 квітня 2020 року він перебував у селі Біленьке Білгород-Дністровського району Одеської області

1.3. Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області відзиву на позов не подало, жодних доказів на підтвердження або спростування відповідних обставин справи не надало.

1.4. Третя особа пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надала.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 23.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року, стягнення моральної шкоди, залишено без руху.

Ухвалою від 12.05.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити у судовому засіданні із повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених § 2 глави 11 розділу ІІ КАС України.

Ухвалою суду від 04.06.2021 зобов`язано відповідача у строк до 15 червня 2021 року надати суду додаток (копію, примірник) до постанови серії ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року - ВХ00073 (пункт 9 постанови).

Ухвалою суду від 23.07.2021 залучено співвідповідачем у даній справі - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Братків І. І. для цього судового провадження.

Ухвалою суду від 06.08.2021 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року, стягнення моральної шкоди призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 06.08.2021 о 10 год 30 хв в приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової Слави, 27.

Ухвалою суду від 11.08.2021 у задоволенні клопотання інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року, стягнення моральної шкоди відмовлено.

У судове засідання 11.08.2021 позивач не з`явився, У судовому засіданні 06.08.2021 надав пояснення, позов підтримав і просив задовольнити, подальші судові засідання провести у його відсутності.

Відповідачі, третя особа, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку сторін, яких було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання 11.08.2021 по справі не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

Інспектор Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенант поліції Зозуляк Богдан Васильович 17 квітня 2020 року виніс постанову ЕАК №2402322 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

Із цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Laguna, н/з НОМЕР_1 об 11:26 год. 17 квітня 2020 року на 213 км+700 м автомобільної дороги М12 «Стрий-Знам`янка» (територія Хмельницької області) без чинного страхового поліса обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.п. 2.1 г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді 425 грн. штрафу.

ОСОБА_1 не погодився із вказаною постановою і оскаржив її до суду.

ІV. Норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 62 Конституції України обинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст. 8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з підпунктом "ґ" п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

V. Оцінка суду.

Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Як встановлено судом, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному прав, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно листа Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, відео з події, яка відбулася 17.04.2020 немає в розпорядженні управління у зв`язку з обмеженою технічною здатністю тривалого зберігання відеоінформації.

Разом з тим, із показів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , даних ними у судовому засіданні, та пояснень самого ОСОБА_1 випливає, що 16.04.20202 та 17.04.2021 ОСОБА_1 перебував у м. Білгороді-Дністровському Одеської області за місцем свого мешкання, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього день народження і він його святкував у колі родини, в тому числі і з ОСОБА_2 , яка є його дружиною, та ОСОБА_3 , який є братом його дружини. ОСОБА_1 не міг перебувати 17 квітня 2020 року на 213 км+700 м автомобільної дороги М12 «Стрий-Знам`янка» (територія Хмельницької області).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є не доведеним.

Враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятої ним постанови серії ЕАК № 2402322 від 17 квітня 2020 року, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

VI Вирішення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Зважаючи на ці обставини, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції та незручності, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Поряд з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторони та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його неправомірні дії не викликали у позивача психічне напруження, негативні емоції, у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано визначено розмір моральної шкоди 5000 грн, а тому, враховуючи істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення, суд дійшов висновку, що розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача є грошова компенсація у розмірі 425 грн., що дорівнює розміру накладеного спірною постановою адміністративного стягнення.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

VII Розподіл судових витрат

В силу ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У даному випадку, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1362 грн. (квитанція а. с. 28) за звернення до суду із цим позовом, а тому він підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 .

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 132 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини четвертої статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23- рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 15.04.2021; детальний опис робіт (наланих послуг) виконаних адвокатом Сорокалетом С. І. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та квитанцію № 1 від 16.04.2021 про прийняття від ОСОБА_1 коштів в сумі 1000 грн від ОСОБА_1 .

Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідачем заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не надано.

Таким чином, оскільки позивач дійсно скористався правовою допомогою, враховуючи витрати, які були понесені позивачем, суд вважає за доцільне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13-14, 72-77, 94, ч.9 ст. 205, 241, 246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1 батальйону 4 роти молодшого лейтенанта поліції Зозуляка Богдана Васильовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАК №2402322 від 17 квітня 2020 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (вул. Зарічанська, 7, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29017, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя І. І. Братків