Справа № 380/5022/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року Справа № 380/5022/21 пров. № А/857/12910/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року (суддя Братичак У.В., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - МВДВС, ЗМУЮ відповідно) в якому просив скасувати арешт накладений на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, а сам квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві часткової власності (далі - Квартира).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до витягу із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр) на майно позивача нотаріусом накладено заборону за постановою Червоноградської державної нотаріальної контори від 28.10.2003 №521. Зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Глави 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) від 22.02.2012 №296/5 (зареєстровано в МЮУ 22.02.2012 за №282/20595; далі - Порядок), нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона. Відтак, вважає, що державний виконавець не вправі знімати заборону з нерухомого майна.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про що відсутність підстав для арешту майна позивача, існування заборони в Реєстрі щодо майна позивача є безпідставною.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , згідно вироку Луцького міського суду Волинської області від 7 травня 2003 року у справі №1-9/2003р. був засуджений за частиною четвертою статтею 187, 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.8-16).

Відповідно до постанови Червоноградського міського управління юстиції від 22.10.2003 №658-5, та на виконання виконавчого листа від 05.08.2003 №1-9, виданого Луцьким міським судом Волинської області про конфіскацію всього належного на праві особистої власності майна, було накладено арешт на 1/5 частки Квартири (а.с.17).

Внесення в Реєстр заборони на відчуження Квартири, що належить позивачу на праві часткової спільної власності проведено постановою нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори від 28.10.2003 №521 (а.с.18-19).

На підставі постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2006 року, згідно статті 81 КК позивач звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 14 днів (а.с.20).

Станом на час розгляду справи, в Реєстрі міститься запис, що на майно ОСОБА_1 нотаріусом накладено заборону за постановою Червоноградської державної нотаріальної контори від 28.10.2003 №521.

Вирок у частині конфіскації майна позивача не виконаний, квартира у власність держави не вилучена.

Відповідно до листа МВДВС від 09.06.2020 №8263/18-13-22/9429 відсутні будь-які дані щодо перебування на примусовому виконанні виконавчих проваджень, відкритих щодо позивача (а.с.23).

Відповідно до статей 52, 59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна є додатковим покаранням.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК).

Згідно вимог статті 404 КПК вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України Про виконавче провадження. Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 48 КВК передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України Про виконавче провадження .

Відповідно до статті 80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Таким чином, строки давності виконання вироку суду щодо позивача в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна вже минули.

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV).

Згідно з частиною другою статті 40-1 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункти 2-6 частини першої статті 40 Закону №606-XIV).

Як встановлено вище, станом на час звернення позивача до суду органами державної виконавчої служби конфіскація належного йому майна на виконання вироку суду проведена не була, виконавчий документ до органу який його видав не повертався.

Відповідно до пункту 1.1 Глави 15 Порядку нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона.

За змістом пункту 5.1 Глави 15 Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна зокрема за рішенням суду.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного на час виникнення спірних відносин законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для арешту майна позивача, а існування заборони в Реєстрі є безпідставною. Крім того, слід зауважити, що саме оскаржуване рішення суду і є підставою для зняття заборони відчуження Квартири (у відповідній частці) ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи скаржника, що наведені в апеляційній скарзі свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи та неправильне тлумачення норм матеріального права, що відповідно немає наслідком скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271-272, 287, 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.