Справа № 360/3325/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

28 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3325/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 29 червня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач, Луганський ОТЦ та СП), в якому позивачем заявлено такі позовні вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2015 року по 2020 рік (60 днів);

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні (60 днів) додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2015 року по 2020 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 05 серпня 2015 року по 23 листопада 2020 року проходила військову службу у відповідача. Наказом ТВО військового комісара Луганського ОТЦК та СП від 23 листопада 2020 року № 20 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Проте, при звільненні відповідач протиправно не провів з позивачем усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки», за період з 2015 року по 2020 рік.

Позивачем 19 січня 2021 року надіслано поштою до відповідача заяву з проханням виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, яку отримано відповідачем 01 лютого 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення. Проте, у визначений законодавством термін відповідь не надана.

Позивач зазначає, що право на одержання додаткової відпустки як одинокій матері із збереженням заробітної плати строком 10 календарних днів позивач набула в 2015 році, що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 січня 2006 року серія НОМЕР_1 , свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11 травня 2011 року серія НОМЕР_2 та довідкою від 13 квітня 2021 року № 63.

Тобто за період проходження служби в Збройних Силах України позивач не використала 60 днів (період з 2015 по 2020 роки) додаткової відпустки як одинокій матері, грошову компенсацію за яку відповідач мав виплатити позивачу при звільненні з військової служби.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 05 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 16-17).

Від представника Луганського ОТЦ та СП 08 липня 2021 року надійшло клопотання про продовження строку на подання доказів у справі та складання відзиву на позовну заяву, яке задоволено ухвалою від 09 липня 2021 року (арк. спр. 21, 23).

Від представника Луганського ОТЦ та СП 30 липня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 25-26).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» право на соціальну додаткову відпустку та у разі її невикористання - грошову компенсацію, має, зокрема, одинока мати. Пунктом 5 частини дванадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.

Представник відповідача вважає, що основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є виховання та утримування дитини без участі батька.

Розлучена жінка, яка дійсно виховує сама дитину (без батька), для отримання додаткової соціальної відпустки має надати роботодавцю докази, що підтверджують її статус, зокрема: копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про розірвання шлюбу та документ, який підтверджував би те, що батько не бере участі у вихованні дитини. Відповідні докази мають надаватися роботодавцю щороку, що і буде надавати одинокій матері права на отримання такої відпустки, при звільненні - право на отримання грошової компенсації за її невикористання.

Однак позивачкою не надано жодного документу на підтвердження того, що вона самостійно виховує дитину без участі батька, тобто є одинокою матір`ю.

Також слід звернути увагу, що позивач з 2015 року до моменту звільнення та при звільненні не зверталась до відповідача із рапортом про надання додаткової соціальної відпустки, а також не надавала документів, які б підтверджували статус одинокої матері у спірний період. Відповідно за позивачем не виникло права на такий вид відпустки, відповідно й на її грошову компенсацію.

Оскільки у позивача відсутня підстава для нарахування та виплати їй грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, представник відповідача вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за необґрунтованістю.

Представник відповідача також у відзиві на позов заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом, визначеним частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 28 серпня 2021 року в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду відмовлено (арк. спр. 34).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.

Згідно з копіями виданих на ім`я позивача паспорта громадянина України, картки фізичної особи платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (арк. спр. 10-11).

З копій виданих на ім`я позивача військового квитка від 18 серпня 2015 року серії НОМЕР_4 , витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 серпня 2015 року № 144, витягу з наказу військового комісара Луганський ОТЦ та СП від 23 листопада 2020 року № 20, посвідчення від 07 квітня 2016 року серії НОМЕР_5 , довідки Луганський ОТЦ та СП від 28 липня 2021 року № ВП/893 судом встановлено, що в період з 05 серпня 2015 року по 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 дійсно проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), набула статус учасника бойових дій, звільнена зі служби та виключена зі списків особового складу з 23 листопада 2020 року, а з котлового забезпечення з 24 листопада 2020 року. При звільненні з військової служби грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері не нараховувалась та не виплачувалась (арк. спр. 8, 9, 30, 31, 32).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 30 січня 2006 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько дитини ОСОБА_3 (арк. спр. 5).

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 11 травня 2011 року серії НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний 12 березня 2009 року (арк. спр. 6).

У довідці середньої загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 12 Управління освіти Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 13 квітня 2021 року № 63, копію якої позивачем надано в матеріали справи, ОСОБА_2 учень 9-Б класу дійсно навчався в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 12 міста Сєвєродонецька Луганської області з 31 серпня 2016 року по час видачі довідки. Виховує хлопця мати ОСОБА_1 , яка постійно підтримує зв`язок з класним керівником учня, відвідує батьківські збори, цікавиться його навчальними успіхами та поведінкою в школі, забезпечує сина всім необхідним для навчання. За час навчання батько не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківські збори, шкільні та класні заходи (арк. спр. 7).

Позивач звернулася до Луганського ОТЦ та СП із заявою від 13 січня 2021 року, в якій, серед іншого, просила виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері (арк. спр. 3).

Заява отримана відповідачем 01 лютого 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 4).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України), Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР), Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260).

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону № 504/96-ВР визначено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 КЗпП України).

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Згідно з пунктом восьмим статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацами першим-другим пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац третій пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (абзац перший пункту двадцять першого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з абзацами першим та другим пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З вищевикладеного слідує, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Види соціальних відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям, визначені Законом України «Про відпустки», зокрема щорічна додаткова оплачувана відпустка як одинокій матері тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

При звільненні з військової служби, у разі невикористання такої відпустки, особа має право на отримання її компенсації, в тому числі за минулі роки.

З системного аналізу положень Закону № 504/96-ВР можна дійти висновку, що одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі, якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини або запис про батька проведено у встановленому порядку за вказівкою матері, вдова, жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Одинокій матері додаткова оплачувана відпустка повинна надаватися щорічно за умови, в даному випадку, підтвердження відповідними документами статусу одинокої матері.

Тобто, є визначальним та потребує встановлення факт набуття особою права на таку соціальну відпустку, а також обізнаність відповідача про такі обставини.

Позивачем разом з позовною заявою на підтвердження її статусу одинокої матері надано копії свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про розірвання шлюбу, а також довідка зі школи, в якій навчався її син.

Однак, цими документами не підтверджено, що батько дитини не брав участь в її вихованні та що позивач виховує з 2015 року дитину самостійно. Сам факт розірвання позивачкою шлюбу не свідчить, що батько дитини самоусунувся від виховання та утримання дитини.

Що стосується наданої позивачем довідки, суд вважає за необхідне зазначити, що по перше, її отримано позивачем вже після звільнення з військової служби. По друге, в довідці вказано, що син позивачки навчається в цьому навчальному закладі тільки з 2016 року, тому цей документ не може підтверджувати обставини та події, що відбувалися в 2015 році. По третє, вказана довідка, на думку суду, підтверджує виключно те, що батько дитини не брав участь в її навчальному процесі, який є однією з складових виховання дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що статус позивача як одинокої матері у спірному періоді не підтверджений наданими в матеріали справи документами.

Позивачем разом з позовом також не надано доказів звернення до відповідача в період проходження військової служби із заявами про надання їй соціальної відпустки, а також щорічного подання відповідних документів, що підтверджують її статус як одинокої матері (виховання та утримання дитини без участі батька), тобто права на отримання такої відпустки, а при звільненні права на компенсацію за її невикористання.

В свою чергу, відповідач заперечує свою обізнаність про статус ОСОБА_1 як одинокої матері та, як наслідок, свій обов`язок компенсувати позивачу такий вид соціальної відпустки.

Позивачем на спростування таких тверджень відповідача жодних доказів не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що навіть після звільнення з військової служби, під час звернення до відповідача із заявою від 13 січня 2021 року за, зокрема нарахуванням та виплатою компенсації відпустки як одинокій матері за 2015-2020 роки, позивачем жодних документів, які б підтверджували її статус одинокої матері, відповідачу так і не надано.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи, що позивач під час проходження військової служби не надавала відповідачу відповідних заяв про надання соціальної відпустки як одинокій матері, а також документів на підтвердження її відповідного статусу, як передумови надання такої відпустки або з метою її компенсації, суд дійшов висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок при звільненні позивача з військової служби та виключення її зі списків особового складу Луганського ОТЦ та СП виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за таку відпустку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Богдана Ліщини, будинок 38, код за ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова