Справа № 380/547/20
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року справа №380/547/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., секретар судового засідання Сухов М.Є., за участю представника третьої особи Біловол В.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 380/547/20 (головуючий суддя І інстанції Давиденко Т.В.), складене в повному обсязі 28 грудня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Санрайз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління ДПС у Донецькій області, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Форест Санрайз про стягнення коштів до бюджету в розмірі 345430 грн. 17 коп., які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (а.с. 1-3 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 175-177 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалось на те, що за товариством рахується сума податкового боргу на загальну суму 345430,17 грн., тому правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення суми боргу. Посилається на відсутність відомостей про сплату податкового боргу у зворотному боці облікової картки платника податку (а.с. 1-2 т. 2).

Представник позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Представник третьої особи в судовому засідання підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Форест Санрайз зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (), зареєстроване за юридичною адресою: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Кальміуська, буд. 143, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Львівській області (а.с. 86-87 т.1).

Станом на 22 жовтня 2019 року за ТОВ Форест Санрайз рахувався податковий борг на загальну суму 345430, 17 грн., який виник з причини несплати нарахованих штрафних санкцій та нарахованої пені, а саме:

- податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 345430 грн. 17 коп., 339682 грн. 15 коп. штрафні санкції, 5748 грн. 56 коп. пеня.

Зазначену заборгованість становлять нараховані контролюючим органом суми відповідно до податкових повідомлень-рішень:

- від 01 березня 2019 року № , яким визначена сума грошового зобов`язання в розмірі 546220 грн. 01 коп., несплачений залишок 293969 грн. 99 коп. (отримане 11 березня 2019 року);

- від 02 серпня 2019 року № , яким визначена сума грошового зобов`язання в розмірі 45712 грн. 16 коп., несплачена пеня 5748 грн. 56 коп. (отримане 19 вересня 2019 року) (а.с. 15-19 т.1).

У зв`язку з несплатою платником податків ТОВ Форест Санрайз узгоджених податкових зобов`язань, ГУ ДПС у Львівській області сформована податкова вимога від 26 березня 2019 року № 9997-50 (а.с. 14 т.1).

Сума грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 01 березня 2019 року № сплачена до бюджету згідно платіжного доручення від 21 березня 2019 року № 9 в сумі 546220, 01 грн., від 02 серпня 2019 року № згідно платіжного доручення від 03 вересня 2019 року № 39 в сумі 45712,16 грн. (а.с.46-47).

Спірним у даній справі є правомірність стягнення коштів з рахунків платника податків кошти в сумі податкового боргу в розмірі 345 430,17 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності податкового боргу саме в сумі, зазначеній позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 20.1.18 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків та згідно п.п. 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України - звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Суд зауважує, що відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, вказані суми грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями сплачені платником податків у повному обсязі та в строк, визначений чинним законодавством, що підтверджується платіжними дорученнями.

Як визначено частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено суду правомірність заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення податкового боргу саме в сумі, зазначеній у позові, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, відтак рішення суду першої інстанції є правомірним

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 380/547/20 залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 26 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г.Казначеєв

І.В. Сіваченко