Справа № 420/10778/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10778/20

Категорія: 106020000 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Час і місце ухвалення: 16:06, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 27.04.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) України в Одеській області, ДСА України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби (далі ГУДКС) України в Одеській області, про:

- визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320 грн. відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13 квітня 2020 року (далі Закон №553-IX);

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату суддівську винагороду судді Овідіопольського районного суду Одеської області відповідно до положень ч.ч.2, 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, починаючи з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року без урахування обмежень, встановлених ст. 26 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахування вже виплачених сум;

- допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди в межах стягнення за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язавши подати до суду у місячний строк з дня набрання законної сили рішення, звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 01 січня 2020 року по 18 квітня 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи із 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, доплати за вислугу років, однак з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року виплачена сума суддівської винагороди була меншою, ніж розрахована у встановленому законом розмірі. Про порушене право позивач дізнався після прийняття Конституційним Судом України рішення від 28 серпня 2020 року у справі №10-р/2020.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо обмеження сум суддівської винагороди та не виплата їх у розмірі, визначеному спеціальним законом Законом України "Про судоустрій та статус суддів" є незаконними, оскільки обмеження суддівської винагороди здійснювалося на підставі вимог закону, які суперечили Конституції України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що Територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України" на 2020 рік.

Також, відповідач зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч.ч.1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" саме з дня ухвалення цього рішення, отже, у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року ці положення були чинними.

Крім того, у відзиві вказано, що позовна вимога, яка підлягає задоволенню є вимога про стягнення з ДСА України суддівської винагороди за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", а не вимога про нарахування та виплату Територіальним управлінням ДСА України відповідних грошових коштів.

До суду від позивача надійшли заперечення проти відзиву на позовну заяву, відповідно до яких позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог.

Від ДСА України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що Територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, та рішення Конституційного Суду від 28 серпня 2020 року не може вплинути на спірні правовідносини з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ТУ ДСА України в Одеській області (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2), ДСА України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУДКС України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, буд. 1-а) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Одеській області (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2) щодо обмеження ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року.

Зобов`язано ТУ ДСА України в Одеській області (, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТУ ДСА України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими.

В обґрунтування апеляційної скарги ТУ ДСА України в Одеській області зазначає, що в спірному випадку відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (в редакції Закону №553-IX). При цьому вказано, що прийняття рішення Конституційним судом України від 28 серпня 2020 року не є підставою для нарахування та виплати позивачу недорахованої суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону, оскільки рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до дня ухвалення такого рішення. Крім того апелянт вважає, що Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету за КЕКВ 2111 "Оплата праці" коштів передбачених кошторисом на 2020 рік за бюджетною програмою 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевих, апеляційних судів та функціонування органів системи правосуддя". Таким чином, нарахування та виплата суддівської винагороди здійснювалась відповідно до норм чинного законодавства.

Учасники справи своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ТУ ДСА України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Відповідно до наказу начальника Управління юстиції в Одеській області від 13 листопада 2002 року №462-ос "Про призначення суддів місцевих судів області", ОСОБА_1 , призначеного на посаду судді Овідіопольського районного суду Одеської області зараховано до штату цього суду з 12 листопада 2002 року.

Відповідно до наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року №29г-0/с "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу з 01 листопада 2017 року.

Згідно з наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року №03г-о/с "Про призначення на адміністративну посаду голови Овідіопольського районного суду Одеської області" призначено на три роки, але не більше як на строк повноважень судді Козирського Є.С. на посаду голови Овідіопольського районного суду Одеської області з 14 квітня 2020 року по 13 квітня 2023 року включно.

У позовній заяві позивач зазначив, що з січня 2020 року йому виплачувалась винагорода, виходячи із розміру визначеного ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а саме посадового окладу з розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а також доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, однак у квітні-серпні 2020 року виплачена сума суддівської винагороди була меншою, ніж розрахована у встановленому законом розмірі.

Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки про нараховану суддівську винагороду за період з 01 квітня 2020 року по 30 вересня 2020 року судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., видану ТУ ДСА України в Одеській області, застосовувались обмеження по заробітній платі у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (МЗП) у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року.

Не погодившись з вказаними обмеженнями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", всупереч вимогам ч.2 ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону №1402-VIII, а також юридичній позиції Конституційного Суду щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у даній справі, виконуючи вимоги БК України, вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів, а тому прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У свою чергу ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Указана норма кореспондує згаданим вище приписам ч.2 ст. 130 Конституції України.

Отже, розмір суддівської винагороди, у тому числі будь-які його обмеження, можуть визначатися виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Разом з тим, 12 березня 2020 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

Крім того, 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року №553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29 наступного змісту:

"Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у ч.1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч.2 цієї статті).".

Колегією суддів враховується, що відповідно ч.ч.1-4 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Отже, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, яким у спірних правовідносинах є Конституція України, а саме ч.2 ст. 130 останньої. При цьому, з урахуванням того, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 положення ч.3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визнані неконституційними, то підстави для звернення до Верховного Суду у порядку ч.4 ст. 7 КАС України відсутні.

У контексті наведеного та з огляду на нормативну регламентацію спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до ч.2 ст. 130 Конституції України може встановлюватися розмір винагороди судді. Відтак, застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача з нормами Конституції України як нормами прямої дії не узгоджувалося.

Отже, набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року №553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні передбачені Конституцією України чи Законом України "Про судоустрій і статус суддів" підстави для обмеження розміру суддівської винагороди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно зобов`язав ТУ ДСА України в Одеській області здійснити нарахування та виплатити суддівську винагороду позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у повному обсязі, обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", без застосування обмежень встановлених ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч.1-4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Аналогічну норму також містить п.3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17 січня 2019 року №141/0/15-19 (далі - Положення №141/0/15-19).

Статтею 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Крім того, відповідно до п.5 Положення №141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема, організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Отже, з наведених вище норм, вбачається, що в даному випадку відповідач - ТУ ДСА в Одеській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України, тобто уособлює в спірних правовідносинах державний орган, на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, у тому числі щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів.

Як було зазначено вище, у межах спірних правовідносин ТУ ДСА в Одеській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а відтак його діяльність у сфері бюджетних відносин регулюється, зокрема, БК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 22 БК України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною 1 ст. 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.2 ст. 23 БК України).

Матеріали справи свідчать, що у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року позивачу відповідачем нараховувалася суддівська винагорода у повному обсязі, однак її виплата здійснювалася з урахуванням обмежень, встановлених ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року №553-IX.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди здійснювалося ТУ ДСА в Одеській області у відповідності до вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, виплата такої винагороди не у повному обсязі мала місце внаслідок запроваджених законодавцем у ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" обмежень, які в силу згаданих вище положень Бюджетного кодексу України відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був застосовувати, оскільки в силу ч.2 ст. 19 Конституції України не мало альтернативних шляхів поведінки.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням ст. 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" є помилковими, оскільки не враховують всіх особливостей правового регулювання спірних правовідносин.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ "Кечко проти України" (заява №63134/00, п.п.23, 26) та "Ромашов проти України" (заява №67534/01, п.43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У п.26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява №70297/01) та у справі "Бакалов проти України" (заява №14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п.п.48 та 40 цих рішень відповідно).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апелянта, що рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 не впливає на спірні правовідносини (що охоплюють період квітень-серпень 2020 року), на думку суду апеляційної інстанції, не мають правового значення для вирішення цієї справи, оскільки у спірному випадку йдеться не про можливість ретроспективної дії даного рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про донарахування позивачу не виплаченої суддівської винагороди, розмір якої був обмежений внаслідок прийняття Закону, яким, в силу положень ст. 130 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не може бути врегульований розмір суддівської винагороди.

Тобто, у спірному випадку визначальним є те, чи правильно застосовано відповідачем законодавство України, в частині визначеного розміру суддівської винагороди, з врахуванням наявності конкуренції норм права, якими, у спірному періоді, по різному визначався розмір суддівської винагороди.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував особливостей правового регулювання спірних правовідносин та залишив поза увагою факт нарахування відповідачем позивачу суддівської винагороди у повному обсязі, що виключало можливість визнання протиправними дій останнього у відповідній частині.

За таких обставин, судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача.

Враховуючи, що рішення суду приймається частково на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.1, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.