Справа № 826/20538/14
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 826/20538/14

адміністративне провадження № К/9901/16517/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 826/20538/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на публічній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу генерального прокурора, де просив:

скасувати наказ Генерального прокурора від 01 грудня 2014 року №2724ц про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності Головного управління нагляду у кримінальному провадження Генеральної прокуратури України;

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України;

стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 02 грудня 2014 року та до моменту фактичного поновлення позивача на публічній службі;

зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року позов - задоволено частково. Скасовано наказ Генерального прокурора України від 01 грудня 2014 року №2724ц у частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, з 02 грудня 2014 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 грудня 2014 по 09 листопада 2020 року в сумі 1 192 105,46 грн, з якої Офісом Генерального прокурора мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VII. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Офіс Генерального прокурора та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року - змінено, виклавши пункт 4 резолютивної частини наступним чином: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 грудня 2014 по 09 листопада 2020 року в сумі 986 862 грн 42 коп, з якої Офісом Генерального прокурора мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі». В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Офіс Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України, зокрема скаржником не додано документа про сплату судового збору.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги в частині визначення вимог до суду касаційної інстанції, виходячи з його повноважень, встановлених статтею 349 КАС України та зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 29 червня 2021 року - 05 липня 2021 року.

16 липня 2021 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Соколова В.М. (наказ від 15.06.21 №50-к) та судді Загороднюка А.Г. (наказ від 24.06.21 №53-к), питання про відкриття касаційного провадження вирішується по виходу суддів з відпустки.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Підставою для відкриття касаційного провадження скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказано, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 5 розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 № 1704/5 (далі - Положення), пунктів 3, 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

В обґрунтування вказують, що наказом Міністерства юстиції від 17 липня 2020 року № 2454/5 внесено зміни до пункту 5 розділу II Положення, а отже вимоги позову про покладання на Офіс Генерального прокурора обов`язку інформувати Міністерство юстиції України про поновлення позивача на посаді та відсутність підстав для застосування щодо нього заборони, передбаченого частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» не відповідають приписам пункту 5 розділу II Положення, в редакції наказу від 17 липня 2020 року № 2454/5, а також не є належним способом захисту порушеного права.

Щодо вказаних доводів, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини у справі № 826/20538/14 виникли у 2014 році, а отже у цій справі застосуванню підлягають норми Положення, у редакції 2014 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

При цьому, підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 826/20538/14 також зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 809/3968/14 щодо застосування пункту 5 розділу ІІ Положення.

Як зазначалося судом касаційної інстанції в ухвалі від 29 червня 2021 року Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо зобов`язання, зокрема і Офісу Генерального прокурора, інформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», викладену зокрема у постановах 15 жовтня 2020 року у справі № 826/5842/15, від 04 червня 2021 року у справі № 821/4571/14, від 19 листопада 2020 року у справі № 826/14554/15, від 14 грудня 2020 року у справі № 826/17787/14, від 09 червня 2021 року у справі № 816/1252/15, і колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від неї.

Скаржник не визначає, яку норму права, на його думку, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду та щодо якої відсутній такий висновок.

Крім того посилання не неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 5 розділу ІІ Положення одночасно із посиланням на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми, є взаємовиключними.

Отже посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пунктом 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, з огляду на зміст касаційної скарги, вона не містить викладення обґрунтування зазначених скаржником підстав касаційного оскарження - частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 29 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 826/20538/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на публічній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк В.М. Соколов