Справа № 946/1568/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 946/1568/20
Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №3 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Корчемного Юрія Миколайовича, про визнання протиправною, скасування постанови по справі про адміністративно правопорушення, та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області (надалі відповідач, УПП), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2194246 від 04.03.2020 року, про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.;

- стягнути з УПП на користь позивача для відшкодування моральної шкоди, нанесеної неправомірними діями інспектора лейтенанта поліції батальйону №1 роти №3 УПП Корчемного Ю.М. при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, а саме компенсацію в грошовому виразі у розмірі 2000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем належним чином не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Крім того, позивач вважає, що при винесенні постанови було грубо порушено його права, передбачені ст.268 КУпАП. Зазначає, що інспектор не дотримувався вимог статей 268, 279-280 КУпАП: не оголосив посадову особу, яка розглядає справу, не з`ясував вину позивача, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, не встановлював місце проживання, порушив права на надання доказів чи клопотань. Вказує на те, що інспектором не встановлювались обставини руху по дорозі. Також позивач зазначає, що рухався в лівій смузі по трасі М06 (у напрямку Чоп-Київ), праворуч від нього рухалась вантажівка (фура) з напівпричепом, ліворуч ніяких обмежень швидкості руху дорожніми знаками встановлено не було. Позивач наголошує на тому, що рухався з дозволеною швидкістю 90 км/год, при можливих 110 км/год на дорогах з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою. Знаку 5.45 праворуч видно не було, оскільки можливо його перекрила фура з напівпричепом, яка рухалась у попутному напрямку з позивачем, а ліворуч знак 5.45 продубльований не був. Крім цього, позивач зазначив, що йому та його сім`ї нанесено моральні страждання, оскільки він перебував у постійному стресі у зв`язку з оскарженням спірної постанови.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2021 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2194246 від 04.03.2020 року. Стягнуто з УПП на користь позивача, для відшкодування моральної шкоди, компенсацію в грошовому виразі у розмірі 255,00 грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням, УПП подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2020 року інспектором лейтенантом поліції батальйону №1 роти №3 УПП Корчемним Ю.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2194246 від 04.03.2020 року відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн..

З постанови про накладення адміністративного стягнення від 04.03.2020 року вбачається, що позивач, 04.03.2020 року о 09 годині 11 хвилин, на автодорозі М06 238 км., рухався зі швидкістю 90 км/год в населеному пункті «Пилиповичі», позначеному дорожнім знаком 5.45 та перевищив встановлені обмеження швидкості на 40 км/год (швидкість вимірювалась приладом TruCam 000545), чим порушив п.12.4 ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наданими відповідачем матеріалами не доведена вина позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не доведено правомірність спірного рішення, а наявні в матеріалах справи докази підтверджують позицію позивача.

При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.1.3 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Згідно ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, п.5.45 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України означає «Початок населеного пункту», а саме, найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги ПДР України, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Тобто, згідно ПДР України, дорожній знак 5.45 позначає - «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. Отже, згідно ПДР України знак 5.45 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. При цьому, місце встановлення такого знаку співпадає з фактичними межами забудови населеного пункту. Відтак, зона дії знаку 5.45 поширюється на ділянку автодороги від місця його установлення до знаку 5.46.

Згідно з п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач вказує, що інспекторами УПП були порушені вимоги статей 268, 279-280 КУпАП, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які, зокрема, стосуються правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, в тому числі ті, які передбачені частинами першою, другою та третьою статті 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення та без складення протоколу.

У Рішенні Конституційного Суду України, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від 26.05.2015 року №5-рп/2015, містять правові позиції щодо наявності у справах про адміністративні правопорушення скороченого провадження.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Також, з наданого відповідачем відео запису з нагрудної камери інспектора вбачається, що під час зупинки інспектором автомобілю BMW 118D, з номерним знаком НОМЕР_1 , останній представився позивачеві, повідомив його, що здійснюється відео фіксація розмови, запропонував позивачу надати пояснення в усній формі під відео фіксацію, та ознайомив позивач з його правами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що інспектором під час прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення не було порушено норми КУпАП.

Також, колегія суддів зазначає, що під час розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення, останньому з боку відповідача не здійснювалось будь-яких перешкод щодо участі у розгляді справи для захисту прав позивача адвоката. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. При цьому, колегія суддів, звертає увагу на тому, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, оскільки право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався. Таким чином, на думку суду, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст.268 КУпАП, при розгляді справи.

Також позивач зазначив, що рухаючись по автомобільній дорозі М06 (у напрямку Чоп-Київ), він не бачив знак 5.45 через те, що вказаний знак був перекритий вантажівкою з причепом, яка рухалась у правій смузі в попутному напрямку з позивачем та яку останній намагався обігнати.

Крім цього, позивач посилається на порушення п.8.2-1 ПДР України та п.10.2.4 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014, оскільки на дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Згідно п.8.2.1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Основним стандартом в Україні, пов`язаним з дорожніми знаками, є Національний стандарт України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ 4100-2014).

Згідно п.10.1.1 ДСТУ 4100-2014, дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

Відповідно до п.10.2.4 ДСТУ 4100-2014 дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом.

На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

З наданих відповідачем фото та відео доказів вбачається, що автомобіль BMW 118D, з номерним знаком НОМЕР_1 , в момент фіксації приладом TruCAM рухався у правій смузі руху зі швидкістю 90 км/год, вул. автодорога КИЇВ-ЧОП 238 км., дистанція вимірювання 201,8 м..

З наданих позивачем фото та відео доказів вбачається, що знак 5.45 «Початок населеного пункту» розташований на 240-м км автодорога КИЇВ-ЧОП та дублюючий знак 5.45 для лівої смуги руху відсутній.

Тобто, швидкість автомобілю BMW 118D, з номерним знаком НОМЕР_1 , була зафіксована приладом TruCAM більш ніж через півтора кілометра з міста розміщення знака 5.45, а тому працівники поліції не могли знати в якій смузі руху рухався автомобіль позивача та які обставини могли перешкодити позивачу побачити знак 5.45, який не був продубльований відповідно до п.8.2.1 ПДР України та п.10.2.4 ДСТУ 4100-2014.

Вказана обставина є однією з вирішальних при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, проте працівниками поліції при прийнятті оскаржуваної постанови врахована не була.

Колегія суддів звертає увагу, що частина автомобільної дороги М-06 «КИЇВ-ЧОП», яка проходить через населений пункт «Пилиповичі», є автомобільним шляхом міжнародного значення і має дві смуги для руху в одному напрямку, що веде до обов`язкової наявності дублюючого знаку, так як при інтенсивному трафіку або аварійній зупинці вантажного транспорту на узбіччі, може бути обмежена видимість знаку, який встановлено праворуч дороги, що унеможливить видимість знаку іншими учасниками дорожнього руху.

Тобто, в даному випадку знак 5.45 «Пилиповичі» розташований з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 та п.8.2.1 ПДР України.

Зазначений факт відповідачем не спростовано, оскільки матеріали справи, зокрема, відзив на позовну заяву, не містить відповідних заперечень та пояснень. До суду апеляційної інстанції відповідачем також не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо відсутності дублюючого дорожнього знаку. Крім цього з наданого відповідачем відео запису вбачається, що сам інспектор стверджував про відсутність дублюючого знаку 5.45 «Пилиповичі», оскільки ПДР України така вимога не передбачена.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження того, що позивачем були порушені Правила дорожнього руху, тому відповідач не довів правомірності свого рішення, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, а винесена інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Житомирській області лейтенантом поліції Корчемним Ю.М. постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАК №2194246 від 04.03.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду того, що його неправомірні дії не викликали у позивача психічне напруження, негативні емоції у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав, та дійшов висновку, що розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача є грошова компенсація у розмірі 255,00 грн..

Колегія суддів зауважує, що лише сам факт скасування в судовому порядку прийнятого відносно особи рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 255,00 грн., тобто в явно незначному розмір, не може бути достатнім та безумовним доказом заподіяння такій особі моральної шкоди.

З огляду на положення статей 23, 1167 та 1173 Цивільного кодексу України, моральна шкода завжди є наслідком неправомірних рішень, дій або бездіяльності, та полягає у фізичних та/або душевних стражданнях від таких рішень, дій або бездіяльності.

Колегія суддів зазначає, що з наданих суду сторонами відеоматеріалів не вбачається вихід працівників поліції за межі наданих ним повноважень, зловживання своїми повноваженнями по відношенню до позивача, або будь-якого некоректного поводження.

При цьому слід також враховувати, що підставою для зупинки автомобіля позивача та подальшого складення спірної постанови став сам факт перевищення ним дозволеної швидкості у межах населеного пункту, що є доведеним та не оспорюється сторонами. Фіксування працівниками поліції такого факту порушення в сфері безпеки дорожнього руху давало їм достатні підстави для відповідного реагування у вигляді зупинення автомобіля позивача з метою припинення цього порушення та вирішення питання при притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Безумовно, при вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності працівники поліції мали б врахувати факт розміщення знаку 5.45 «Пилиповичі» з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 та п.8.2.1 ПДР України, але слід враховувати, що відсутність дублювання такого знаку сама по собі ще не звільняє водія від обов`язку дотримуватися вимог цього знаку за умови, якщо водій мав можливість його побачити.

Як вже було зазначено вище, питання мав, чи не мав позивач можливість побачити вказаний знак за умови відсутності його дублювання, стало визначальним для суду при вирішені питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Таким чином, оскільки результати вирішення даного спору залежали виключно від доведеності вказаного факту, а не внаслідок очевидних незаконних дій та рішень працівників поліції, яки виявили факт перевищення автомобілем позивача дозволеної швидкості у межах населеного пункту, колегія суддів приходить до висновку, що факт заподіяння працівниками поліції моральної шкоди позивачу відсутній.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні такої вимоги.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягаю задоволенню частково.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні таких вимог.

В іншій частині рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.