Справа № 480/708/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 р. Справа № 480/708/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 (головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко) по справі № 480/708/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- стягнути з військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку в сумі 19 649,28 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 30.09.2019 по день подання позову до суду - 18.01.2021 в розмірі 208 288,08 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 позов задоволено частково.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, за період з 01.01.2014 по 01.10.2019 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 із врахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд вийшов за межі позовних вимог з метою належного захисту прав позивача на підставі ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просила скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано що посада, яку обіймав позивач під час проходження військової служби, відсутня в Переліку посад відповідно додатку 3 Постанови №702, а тому позивач не набув права на щорічну додаткову відпустку передбачену Постановою №702, а відтак і не має права на отримання грошової компенсації за неї. Крім того, позивач до 30.09.2019 р. не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортами про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, а тому військова частина НОМЕР_1 , не виплативши спірну грошову компенсацію, діяла в межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що прапорщик ОСОБА_1 до 30.09.2019 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом на посаді старшого контролера (командира 2-го відділення) 3-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України № 208 (а.с. 7).

На час звільнення позивача зі служби ним було не використано 46 днів додаткової відпустки а саме за 2014-2018 роки по 8 днів в кожному році (всього 40 днів) та за 2019 рік 6 днів, що підтверджується листом №2/22/7-85 від 14.01.21р. військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10).

При звільнені позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані 46 днів додаткової відпустки у розмірі 19 948,51 грн., що підтверджується розрахунком нарахування грошового забезпечення позивача (а.с. 9).

Листом №2/22/7-85 від 14.01.21р відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з настанням особливого періоду надання щорічних додаткових відпусток у кількості 8 днів призупинено (а.с. 10).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, яка безпідставно йому не виплачена при звільненні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, за період з 01.01.2014 по 01.10.2019 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Абзацем 3 п.14 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічні приписи містяться у п. 5 розділу XXXI «Виплата військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби або переміщення» наказу МВС від 15.03.2018 №200 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», яким визначено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. (п. 10 розділу ХХХІ наказу від 15.03.2018 №200).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах», (далі Порядок №702), затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, Національній гвардії, - згідно з додатком 3.

Так, відповідно до п. 91 Додатку 3 до Порядку №702 посада "старший контролер" віднесені до військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 8 календарних днів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посадах: старший контролер (командир відділення) спеціальної комендатури з 18.11.2005 по 26.09.2017; старший контролер (командир відділення) стрілецької роти з 26.09.17 по 01.10.2019: (ас.28).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що позивач, перебуваючи на посаді "старший контролер" здійснював охорону державних підприємств Шосткинського казенного заводу Зірка та Шосткинського казенного заводу Імпульс.

З огляду на викладене, позивач має право на отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, право на яку набув в силу ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 702.

Посилання відповідача на відсутність в Постанові №702 в Переліку посади " командир відділення", є необґрунтованими, оскільки зазначення у контракті на проходження служби посади позивача старший контролер (командир відділення) не свідчить про не виконання позивачем обов`язків старшого контролера, а отже не позбавляє права позивача на додаткову відпустку, та свідчить про покладення на нього додаткових обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби.

Щодо доводів апеляційної скарги про не подання позивачем під час проходження служби рапортів про надання додаткової відпустки , колегія суддів зауважує, що право на відпустку в тому числі додаткову, не може бути поставлено у залежність від наявності/відсутності рапорту про її надання, подання останнього є лише волевиявленням особи на отримання відпустки у повному обсязі чи її частини.

Крім того, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Колегія суддів зазначає, що під час звільнення з військової служби відповідач зобов`язаний провести повний розрахунок з військовослужбовців, здійснити всі належні йому виплати.

Натомість, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Враховуючи те, що право на отримання грошової компенсації виникає з моменту звільнення з військової служби, беручи до уваги, що військова частина протиправно її не виплатила, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, за період з 01.01.2014 по 01.10.2019 роки.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 по справі № 480/708/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова