Справа № 500/713/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/713/21 пров. № А/857/11798/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Ратушної М.І.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року (головуючий суддя: Подлісна І.М., місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складення повного тексту рішення 28.04.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 17.02.2021 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення дострокової пенсії за віком, як особі, яка брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування в районах антитерористичної операції у період її проведення, як учаснику антитерористичної операції, що викладена відповідачем у листі за № 5062- 4024/В-02/8-1900/20 від 29.09.2020.

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, як особі, яка брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування в районах антитерористичної операції у період її проведення, як учаснику антитерористичної операції пенсії за віком на пільгових умовах та призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення 20 травня 2020 року.

Обґрунтовує позов тим, що в травні 2020 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії та подав оригінали документів. Однак, 05 жовтня 2020 року на заяву про призначення пенсії отримав лист-відповідь за № 5062-4024/В-02/8-1900/20 від 29.09.2020, в якому йому відмовлено, з огляду на те, що його трудовий стаж є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком, як особі, яка брала в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуванням в районах антитерористичної операції у період її проведення. Через те, що в трудовій книжці відсутній підпис, відповідальної особи за видачу трудової книжки та печатка підприємства (або відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, а на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 не зазначена дата заповнення, відтиск печатки не чіткий, окремі періоди роботи впродовж трудової діяльності не завірені печатками, які неможливо прочитати.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що на титульній сторінці трудової книжки позивача не зазначена дата її заповнення, відтиск печатки підприємства не чіткий тому, цю трудову книжку не можна брати до уваги при обчисленні страхового стажу.

Крім цього, вказує, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обчислення періоду проходження військової служби у кратному розмірі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , що видане 14.04.2016 ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги встановлені законодавством для цієї категорії осіб.

Позивач, 20 травня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне і страхування».

Однак, 05 жовтня 2020 року отримав лист-відповідь за № 5062-4024/В-02/8-1900/20 від 29.09.2020, в якому йому відмовлено у призначенні пенсії, з огляду на те, що його трудовий стаж є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком, як особі, яка брала в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуванням в районах антитерористичної операції у період її проведення. Оскільки, в трудовій книжці на титульній сторінці БТ-1 №7247023 дата заповнення не зазначена, відтиск печатки підприємства не чіткий, тому ця трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу.

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що копія трудової книжки позивача, як і інші долучені документи містять всі необхідні дані, які дають право на призначення пенсії позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне і страхування».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV, передбачено страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Тобто, для призначення чоловікам пенсії, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, необхідне досягнення 55 років та наявність страхового стажу не менше 25 років .

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач, листом № 5062-4024/В-02/8-1900/20 від 29.09.2020 відмовив у призначені пенсії за віком, у зв`язку з тим, що на момент звернення за призначенням пенсії у позивача відсутні 25 років страхового стажу для призначення пенсії за п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, а Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обчислення періоду проходження військової служби у кратному розмірі. Натомість, згідно представлених документів для призначення пенсії до страхового стажу зараховано 4 роки 09 місяців 13 днів (періоди: з 21.04.1979 по 04.05.1987 служба в армії; з 01.08.2016 по 04.01.2017 служба у військовій частині НОМЕР_3 ; з 01.02.2017 по 04.12.2017 допомога по безробіттю; з 01.08.2018 по 27.12.2018 служба у військовій частині НОМЕР_3 ; з 21.03.2019 по 14.03.2020 допомога по безробіттю).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а надання інших документів необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Відсутність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок уведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а згідно якої, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Так, відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_4 позивач працював:

в Козівській Міжрайбазі (МРБ) Козівського РАЙСТ в період з 12 жовтня 1978 (наказ № 460 від 12.10.1978) на посаді водія електронавантажувача і був звільнений 05 квітня 1979, (наказ № 125 від 05.04.1979);

проходив військову службу в Радянській армії з 11 квітня 1979 року до 11 травня 1981 року, що також підтверджується записами у військовому квитку серія НОМЕР_5 ;

в Козівському комбінаті комунальних підприємств в період з 13 жовтня 1981 року (наказ № 161 від 13.10.1981) на посаді слюсара, шофера і був звільнений 03 травня 1982 року (наказ № 61 від 03.05.1982) , що становить разом 4 місяці 24 дня;

в період з 05 травня 1982 року (наказ № 6 від 27.05.1982) на посаді робітника в будівельну бригаду / був звільнений 27 грудня 1982 року (наказ № 14 від 27.12.1982);

в період з 15 лютого 1983 року (наказ № 5 від 28.03.1983) працював на посаді робітника в будівельну бригаду і був звільнений 09 вересня 1983 року;

в Тернопільському технічному вузлі республіканського магістрального зв`язку в період з 27 вересня 1983 року (наказ № 169 від 27.09.1983) на посаді водія 3 класу Козівської кабельної дільниці і був звільнений 17 лютого 1984 року (наказ № 19 від 20.02.1984);

в Козівському РАЙСТ в період з 19 листопада 1984 року (наказ № 124 від 19.11.1984) на посаді каменщика в рембригаду і був звільнений 25 лютого 1987 року (наказ № 11 від 25.02.1987 року);

в період з 11 березня 1987 року (наказ № 3 від 30.03.1987) на посаді робітника в будівельну бригаду і був звільнений 26 жовтня 1987 року (наказ № 10 від 26.10.1987);

в РСУ № 4 Тернопільському облрембудтресті в період з 19 лютого 1988 року (наказ № 23 від 19.02 1988) на посаді каменщика 3 розряду і був звільнений 25 липня 1988 року (наказ № 103 від 25.07.1988);

в Козівському комбінаті комунальних підприємств в період з 01 грудня 1988 року (наказ №І,81 від 01.12.1988) на посаді оператора очисних споруд і був звільнений 12 грудня 1991 (наказ №187 від 12.12.1991);

в період з 17 жовтня 1994 року (наказ №164 від 17:10.1994р.) на посаді оператора АЗС і був звільнений 20 листопада 1999 року.

Крім цього, в період з 12 травня 2016 року по 03 липня 2016 року; з 01 лютого 2017 року по 04 грудня 2017 року; з 21 березня 2019 року по безробіттю 14 березня 2020 року, позивачу виплачувалася допомоги по безробіттю в Козівському районному центрі зайнятості, яка згідно абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнодержавного соціального страхування по безробіттю» включається до страхового стажу.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставним покликання апелянта, що оскільки, в трудовій книжці на титульній сторінці БТ-1 № 7247023 дата заповнення не зазначена, а відтиск печатки підприємства не чіткий, тому ця трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу.

Натомість, щодо зарахування до трудового стажу для призначення пенсії на за віком - один місяць служби за три місяці, у зв`язку з участю позивача в антитерористичній операції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення № 530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції, що проходження служби, під час якої особа брала участь в антитерористичній операції, підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція викладена у подібних спірних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки Козівського районного військового комісаріату від 01.09.2020 № 2020, ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України, зокрема з 30.01.2015 по 09.04.2016 (по мобілізації); з 04.07.2016 по 04.01.2017 (по контракту); з 01.06.2018 по 27.12.2018 (по контракту) (а. с. 24).

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач протягом усього періоду своєї служби у Збройних силах України брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності.

Так, згідно даних військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_5 (а. с. 15), позивач з 18.04.2015 по 21.05.2015 та з 07.06.2015 по 10.06.2015 у складі В/Ч п/п НОМЕР_6 брав участь в антитерористичній операції.

Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_3 від 27.07.2020 (а. с. 22) ОСОБА_1 з 22.09.2016 по 04.01.2017 брав участь в брав участь в антитерористичній операції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інших документів, які б підтверджували участь позивача в антитерористичній операції відсутні.

Таким чином, проаналізувавши наведені документи та за встановлених обставин справи, суд апеляційної вважає, що твердження позивача, з яким погодився суд першої інстанції, що ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, зокрема 2 роки 6 місяців, є помилковим, оскільки матеріалами справи підтверджена така участь лише з 18.04.2015 по 21.05.2015 (1 місяць 4 дні), з 07.06.2015 по 10.06.2015 (4 дні), з 22.09.2016 по 04.01.2017 (3 місяці 13 днів). Тобто, позивач брав участь в антитерористичній операції сумарно 4 місяці 21 день.

Отже, висновок суду першої інстанції, що трудовий стаж ОСОБА_1 , зокрема, 7 років 6 місяців в пільговому обчисленні з розрахунку один місяць за три місяці - 2 роки 6 місяців військової служби в антитерористичній операції є безпідставним, так як не підтверджений матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, у позивача був відсутній необхідний страховий стаж (25 років), що є обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 313, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 500/713/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20.08.2021.