Справа № 755/7504/21
Суддя: Хромова О. О.
Дата ухвалення: 2021-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/7504/21
Провадження № 2-а/755/173/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27 квітня 2021 року серії БАА № 569146 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн, за частиною четвертою статті

122 КУпАП; скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27 квітня 2021 року серії ЕАН № 4128701 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн, за частиною другою статті 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 27 квітня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції (далі - УПП) в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП) Шванським А.О. винесено постанову серії БАА № 569146 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн, за частиною четвертою статті 122 КУпАП, у зав`язку з порушенням ним пункту 12.4 ПДР, а саме: перевищення встановлених обмежень руху більше ніж на 50 км, водій рухався зі швидкістю 114 км/год у межах населеного пункту, позначеного дорожнім знаком 5.45. Позивач стверджує, що Правил дорожнього руху (далі - ПДР) він не порушував, підстав для складання постанови у інспектора не було. Крім того, зазначає, що під час розгляду справи патрульний поліції Шванський А.О. ігнорував будь-які звернення до нього, відхиляв будь-які пояснення, не роз`яснив прав, передбачених статтею 268 КУпАП, не надав можливості ознайомитися з відеозаписом з лазерного пристрою TruCam LTI20/20 № ТС 001134. Також інспектор поліції проігнорував доводи позивача про відсутність доказів того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCam LTI20/20 № ТС 001134 були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт»,

5.46 «Кінець населеного пункта», 5.70 «Фото, відео фіксування порушень».

Крім того, 27 квітня 2021 року інспектором УПП в Чернігівській області ДПП Бенедіктовичем Д.В. винесено постанову серії ЕАН № 4128701 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн, за частиною другою статті 126 КУпАП, у зв`язку з порушенням ним пункту 2.1 (а) ПДР, а саме: керування т/з особою, яка не має не має права керування таким транспортним засобом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Департамент патрульної поліції подав відзив на адміністративний позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;

6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною другою статті 55 Конституцій України та статтею 6 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2021 року поліцейським Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шванським А.О. винесено постанову серії БАА № 569146, якою на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 700,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП.

У постанові відповідачем зазначено, що 27 квітня 2021 року о 12 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Renault Megan-Scenac», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 с. Єрків Козелецького району Чернігівської області зі швидкістю 114 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 64 км./год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20ТС 001134, чим порушив пункт 12.4 ПДР - перевищення водіями транспортного засобу встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Крім того, 27 квітня 2021 року лейтенантом поліції УПП в Чернігівській області Бенедіктовичем Д.В. винесено постанову серії ЕАН № 4128701, якою на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП.

Згідно вимог підпункту «б» пункту 12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7 ПДР.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до частини третьої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною першою статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із частинами першої - другої статті 7, статтею 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи (частина третя статті 77 КАС України).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 31Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

В статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як свідчать матеріали справи, у постанові серії серії БАА № 569146 від 27 квітня 2021 року зазначено, що швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 №ТС 001134

На підтвердження обставин справи, відповідачем додано до справи відеоматеріал з місця події з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС 001134.

Даний лазерний вимірювач сертифікований та може бути застосований у вимірюванні швидкості. Встановлено, що лазерний вимірювач швидкості TruСАМ LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року

№ UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruСАМ LТІ 20/20», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером

УЗ197-12. Наведене підтверджено копією свідоцтва про повірку від 17 вересня 2021 року та копією Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, що додані до справи.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Усі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого

2016 року № 193.

При цьому, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року

№ 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статті 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що покази приладу TruСАМ LТ 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено частиною другою статті 40Закону «Про національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Доводи позивача щодо відсутності на відрізку дороги, на якому рухався автомобіль під керуванням позивача дорожнього знаку 5.70 «Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху», що, на його думку, свідчить про відсутність правових підстав для монтування/розміщення автоматичної фототехніки та відеотехніки щодо фіксації обставин порушення ПДР, зокрема, швидкісного режиму, є такими, що не підтверджуються документально, оскільки ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б вказували на відсутність вказаних знаків на вказаному відрізку дороги на момент винесення оскаржуваної постанови, натомість висловлену лише суб`єктивну думку, яка немає жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Крім того, знак 5.70 передбачає, що порушення фіксуватиме автоматична система вимірювання швидкості (камери автоматичної фіксації). По-друге, встановлення такого дорожнього знаку перед використанням приладу TruСАМ має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.

Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 02 березня 2020 року у справі № 751/9250/19.

Також слід зазначити, що наявність або відсутність дорожнього знаку 5.70 не звільняє водіїв від обов`язку дотримуватися вимог Правил дорожнього руху щодо швидкості руху у населених пунктах.

Отже, як вбачається із відеозапису та фото з приладу TruСАМ, що додаються відповідачем до відзиву, автомобіль «Renault Megan-Scenac», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 114 км/год, шо є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 64 км/год. Попереду автомобіля ОСОБА_1 інших транспортних засобів не було, що дозволило приладу TruСАМ належним чином зафіксувати перевищення швидкості руху його автомобілем.

Крім того, у постанові серії ЕАН № 4128701 відповідачем зазначено, що 27 квітня 2021 року о 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Renault Megan-Scenac», державний номерний знак НОМЕР_1 , не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1.а ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким т/з.

Відповідно до пункту 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пунктом 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Доводи позивача, про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, Верховний Суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного вбачається, що вимога поліцейського надати для перевірки документи визначені п. 2.1 ПДР, яка направлена водієві як учаснику дорожнього руху, має сприйматися водієм у формі безумовного обов`язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 (зі змінами) затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства (далі - Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Згідно з пунктом 25 вищезазначеного Положення, під час обміну посвідчення водія, отриманого вперше, до закінчення строку його дії особі видається нове посвідчення, яке вважається таким, що видане вперше, із зазначенням строку дії посвідчення, що підлягає обміну.

За змістом частини другої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із посвідченням водія НОМЕР_2 , яке видане вперше та дія якого закінчилася 02 квітня

2021 року, то в діях позивача судом вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На відеозаписах із портативних відеореєстраторів поліцейських також зафіксовано, що після зупинки на вимогу поліцейського, водію ОСОБА_1 було повідомлено про вчинене ним правопорушення, роз`яснені відповідні права та неодноразово пред`явлено вимогу надати для перевірки документи, визначені пунктом 2.1 ПДР. Водій не заперечував факту вчинення ним правопорушення, втім ігнорував вимогу пред`явити посвідчення водія відповідної категорії. В подальшому ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія НОМЕР_2 з якого вбачалося, що строк його дії закінчився 02 квітня 2021року, а тому на момент зупинки позивача, останній не мав права керувати транспортним засобом.

Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем постанови винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для їх скасування немає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо скасування постанови серії БАА № 569146 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн, за частиною четвертою статті 122 КУпАП, та постанови серії ЕАН № 4128701 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн, за частиною другою статті 126 КУпАП, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 5-7, 9, 77, 139, 241-246, 252, 268, 271, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 23 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова