Справа № 420/11041/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
25 серпня 2021 року м. Одеса
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Ухвалою від 05.07.2021р. позов залишено без руху; надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали шляхом оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме: зазначення у позовній заяві дати народження щодо відповідача; уточнення змісту позовних вимог або зазначення у позовній заяві з посиланням на приписи чинного законодавства щодо правових підстав для звернення суб`єкта владних повноважень з вимогами про визнання винним у недотриманні фізичною особою обов`язків; зазначення у позовній заяві дати виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення заявлених у позові вимог з наданням відповідних доказів; надання доказів на підтвердження обставин, зазначених у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 відповідно до Закону України «Про Збройні Сили України» є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована безпосередньо Міністерству оборони України, утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. З метою підготовки до виходу у зону проведення операції об`єднаних сил представники Військової частини НОМЕР_1 були залучені до Міжнародного центру миротворчості та безпеки, відповідно бойового розпорядження ОК «Південь» №88 від 04.08.2020 р. Після закінчення підготовки у Міжнародному центрі миротворчості та безпеки представників військової частини НОМЕР_1 було залучено до зони проведення операції об`єднаних сил відповідно до бойового розпорядження ОК «Південь» №100 від 16.10.2020 р. Однак, Військова частина НОМЕР_1 з 23 жовтня 2020 року до теперішнього часу знаходиться в зоні проведення операції об`єднаних сил. У зв`язку з неналежним фінансовим забезпеченням претензійно-позовної роботи у військовій частині НОМЕР_1 , кошти для сплати судового збору були отримані лише 22.06.2021 р., однак основне фінансування йде на грошове забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також виплати по 1 та 2 лінії оборони в районах зіткнення з безпосереднім противником.
Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, розглянувши уточнену позовну заяву, заяву про поновлення строку звернення до суду, надану на виконання ухвали суду від 05.07.2021р., дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, з огляду на наступне.
По-перше, відповідно до п.п. 5 та 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, із зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. В разі подання позову до декількох відповідачів повинен обґрунтовуватись зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Частиною 3 статті 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень:
1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання;
2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;
3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України;
4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);
5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
В ухвалі суду від 05.07.2021р. про залишення позову без руху акцентовано увагу позивача про необхіність усунення недоліків позовної заяви у вказаній частині шляхом уточнення змісту позовних вимог або зазначення у позовній заяві з посиланням на приписи чинного законодавства щодо правових підстав для звернення суб`єкта владних повноважень з вимогами про визнання винним у недотриманні фізичною особою обов`язків.
Позивач не уточнив позовні вимоги, правових підстав для звернення суб`єкта владних повноважень з вимогами про визнання винним у недотриманні фізичною особою обов`язків не навів, в зв`язку з чим недоліки позовної заяви у вищевказаній частині не усунув.
У позовній заяві позивач посилається на приписи Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», проте вказаним Законом врегульовано порядок відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби чи перебування в розпорядженні відповідного командира (начальника); порядок стягнення сум завданої шкоди (ст.ст. 11, 13) та чітко визначено перелік дій, що вчиняються командиром (начальником), які, в свою чергу, не можуть бути перекладені на органи судової влади шляхом звернення з відповідним позовом. Суд не може підміняти державний орган, вчиняючи дії, надаючи вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
По-друге. Виходячи з принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 2 ч.3 ст. 2 КАС України), правила ст. 122 КАС України поширюються на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.
Позивачем, в тому числі на виконання ухвали суду від 05.07.2021р., не зазначено дати виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення заявлених у позові вимог.
Відповідно до ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Разом з тим позивач не зазначив та не обґрунтував наявності підстав, що перешкоджали зверненню до суду з цим позовом у встановлений судом строк та не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
Відповідно до п.9 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
При цьому, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ключовими принципами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне, на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, повернути позовну.
Заяву позивача розглянуто одразу після виходу судді з щорічної відпустки.
Керуючись статтями 118, 122, 123, 171, 160, 161, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.П. Самойлюк