Справа № 260/805/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 рокуСправа № 260/805/21 пров. № А/857/11003/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання - Ратушній М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року(суддя Маєцька Н.Д., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Прикордонний загін, в/ч НОМЕР_1 , ДПСУ відповідно) в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача в частині виплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби та на час звільнення із військової служби (01.05.2017) у розмірі 50 % від встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням;

зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на серпень 2012 року, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії та бездіяльність Прикордонного загону в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі Постанова №889);

зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 24 календарних роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з відрахуванням раніше проведених виплат;

визнати протиправними дії відповідача в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та травні 2017 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою; 6)

зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 року та травні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889;

визнати протиправними дії та бездіяльність Прикордонного загону щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період 2012-2017 року в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію з січня 2012 року по грудень 2015 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 року №1294 (далі Постанова №1294): 2-й клас 5 відсотків посадового окладу,з січня 2016 року по квітень 2017 року; 1-й клас 8 відсотків посадового окладу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що за час проходження служби позивачу було в належних розмірах виплачено спірні виплати. Зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення, у зв`язку з чим така допомога не була включена при розрахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення. Крім того, у період 2012-2017 роки наказами Адміністрації ДПСУ було визначено виплачувати додаткові види грошового забезпечення, зокрема надбавку за кваліфікацію, визначену додатком 25 до Постанови №1294 у розмірі 50 % установленого відповідно до зазначеного пункту розміру. Також вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як і під час проходження військової служби, так і під час звільнення з військової служби у меншому ніж законодавчо встановленому розмірі виплачена вихідна допомога при звільненні, матеріальна допомога на оздоровлення у 2016-2017 роках та інші додаткові види грошового забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління ДПСУ «По особовому складу» від 28.04.2017 №87-ос (далі Наказ №87-ос) позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення (а.с.13-14).

Згідно даних особових карток грошового забезпечення ОСОБА_1 з 2012 по 2017 роки останньому у меншому ніж законодавчо встановленому розмірі виплачена вихідна допомога при звільненні, матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби, щомісячна додаткова грошова винагорода, надбавка за кваліфікацію за період 2012-2017 років (а.с.18-23).

Згідно статті 9 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою №1294 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Так, додатком №25 до Постанови №1294 для військовослужбовців встановлено одноразовий додатковий вид грошового забезпечення - винагороду за тривалість безперервної військової служби (посадовий оклад і оклад за військовим званням) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 за 15 років, 1,5 за 20 років, 2 за 25 років, 2,5 за 30 років, 3 за 35 і кожні наступні п`ять років.

Відповідно до пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Міністерством надзвичайних ситуацій, Державною інспекцією техногенної безпеки, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 11 зазначеної Постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що КМУ делегував, зокрема, Адміністрації ДПСУ упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Водночас, в пункті 7 Постанови №1294 вказано, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

На виконання пункту 2 Постанови №1294 наказом Адміністрації ДПСУ від 20.05.2008 за №425 затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 18.06.2008 за №537/15228; далі Наказ №425, Інструкція №425 відповідно) відповідно до якої визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ДПСУ (до складу якого входять й додаткові види грошового забезпечення), а також самі додаткові види грошового забезпечення, серед яких й винагорода за тривалість безперервної військової служби.

Так, за підпунктом 3.25.2 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції №425 винагорода виплачується за місцем штатної служби за наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби, за 20 річний строк безперервної календарної вислуги військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Отже, Адміністрацією ДПСУ вищевказаною Інструкцією №425 було впорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію та за безперервну службу.

За тривалість безперервної військової служби позивачу у 2012 році виплачено 930 грн, що становить 50 % замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням та не відповідає вищезазначеним нормам законодавства.

Такі дії відповідача суперечать вимогам Наказу №425, яким упорядковано виплати та розміри додаткових видів грошового забезпечення.

Вказані висновки, у згоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 31 січня 2018 року у зразковій справі №808/8403/13-а.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними дій Прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-річної календарної військової служби у розмірі 50 % від встановленого розміру, замість, визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Щодо обставин виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, то матеріалами справи встановлено, що при звільненні йому виплачено грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби 24 роки.

Така допомога виплачена позивачу у травні 2017 року у розмірі 90502,20 грн.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В силу вимог пунктів 3 та 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Також, відповідно до пункту 1 Постанови №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому, Постановою №889 було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Враховуючи викладене, даною Постановою №899 передбачено виплату вказаним у ній категоріям військовослужбовців, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний щомісячний характер та у відповідності до положень пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII включається до складу грошового забезпечення даних осіб.

Як вбачається із особових карток позивача за 2016 та 2017 роки (до звільнення з військової служби) йому виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с.22-23).

Оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою №889, виплачувалась позивачу до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, то в силу положень статті 9 Закону №2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №826/14564/17, 22 жовтня 2019 року у справі №520/3505/19, 29 грудня 2020 року у справі 240/1095/20, 31 березня 2021 року справі №620/2878/20.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про необхідність визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою №889,з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно копій особистих карток грошового забезпечення позивача за 2016-2017 роки, позивачу у червні 2016 та травні 2017 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення, без врахування додаткової грошової допомоги передбаченої Постановою №889.

Зважаючи на те, що судом встановлено факт нарахування та виплати позивачу у 2016 році до його звільнення з військової служби додаткової грошової винагороди, на підставі Постанови №889, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 є обґрунтованими та також підлягають задоволенню, як і вимога про стягнення з Прикордонного загону недоплаченої позивачу допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Відповідно до наказу Прикордонного загону «Про присвоєння класної кваліфікації» від 22.11.2013 № 298-к позивачу присвоєно класну класифікацію 2 класу.

За змістом наказу відповідача «Про присвоєння класної кваліфікації персоналу загону» від 02.12.2019№370-к позивачу присвоєно класну кваліфікацію до 1 класу.

Додатком 25 до Постанови №1294 визначено Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних, органів. Так, для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) встановлено надбавку за кваліфікацію у відсотках посадового окладу у наступних/розмірах: Кваліфікація 2 класу -5% від посадового окладу; кваліфікація 1 класу - 8% від посадового окладу; кваліфікація майстра 11 % від посадового окладу

Розділом ІІІ Інструкції №425 було встановлено додаткові, види грошового забезпечення.

Згідно пунктів 3.13, 3.13.1 пункту 3.1 Інструкції №425 особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського, і старшинського складу; які: проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра -11 відсотків посадового окладу.

Однак, надбавка за кваліфікацію виплачувалась позивачу у розмірі 50%, що не заперечується відповідачем.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно визнав протиправними дії відповідача щодо виплати надбавки позивачу за кваліфікацію за період 2012-2017 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, оскільки Наказом №425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язав нарахувати та виплати позивачу, надбавку за кваліфікацію з січня 2012 року по грудень 2015 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови: 2-й клас 5 відсотків посадового окладу,з січня 2016 року по квітень 2017 року: 1-й клас 8 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказана норма є загальною у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання строків звернення до суду у зв`язку із нездійсненням перерахунку та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, підйомна допомога, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), які повинні бути застосовані до спірних відносин.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні) без обмеження будь-яким строком.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 818/1106/16.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року.