Справа № 440/6707/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
26 серпня 2021 рокум. ПолтаваСправа №440/6707/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до якої просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 по 23.03.2021 включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 по 23.03.2021 включно.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
26 липня 2021 року до суду надійшли відзив на позовну заяву відповідача та пояснення третьої особи, відповідно до яких представники останніх, зокрема, зауважували на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року повідомлено позивача про невідповідність позовної заяви вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви упродовж десяти днів з моменту отримання копії ухвали суду. Позивачу роз`яснено, що недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску, а також повідомлено, що у разі неусунення недоліків позовної заяви її буде залишено без розгляду.
Копію ухвали суду від 27 липня 2021 року позивач отримав 09 серпня 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
26 серпня 2021 року до суду надійшло клопотання про поновлення строків звернення до суду, надаючи оцінку якому суд зазначає на наступному.
Із змісту позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.04.2020 по 23.03.2021 включно.
Обов`язок роботодавця (органу призначення) щодо повного розрахунку/виплати із працівником всіх сум, які належать йому в день звільнення, та відповідний обов`язок роботодавця виплати середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період такої несвоєчасної виплати, передбачено статями 116, 117 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України).
При цьому, положення статей КЗпП України не визначають строків звернення до суду у цій категорій спірних правовідносин.
Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94 КЗпП України, частина 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці").
Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (надалі також - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 за №5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.
Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні це інші виплати, що не належать до фонду оплати праці (пункт 3.9 Інструкції).
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.
Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц.
Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Проте, відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині 1 статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Суд звертає увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
За правилами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 (у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду), від 17 березня 2021 року у справі №460/4872/20, від 10.06.2021 у справі №300/2781/20.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 16 червня 2021 року /відповідно до відмітки поштового відділення на конверті, а.с. 10/.
Позивач у позові зазначає про факт непроведення повного розрахунку при його звільненні.
При цьому, фактичний розрахунок проведений 24 березня 2021 року і саме з цього числа позивачу стало відомо про вказану виплату.
Таким чином, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду через три місяці після зарахування на його рахунок (фактичного отримання) належних йому при звільненні коштів (компенсації за невикористані дні додаткової відпустки).
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
Варто наголосити, що позивачем не спростовано у клопотанні про поновлення строку звернення до суду факт пропуску установленого процесуальним законом місячного строку, як і не наведено жодних доказів на підтвердження будь-яких активних дій зі сторони позивача, направлених на звернення до суду в період з 24.03.2021 (дати коли йому стало про порушення його прав) до 16.06.2021 (дати фактично звернення до суду), що б могли послугувати підставою для визнання причин пропуску такого строку поважними. Позивач не спростував того факту, що ним не вчиняли дії на своєчасне звернення до суду. Також, у вказаному клопотанні позивачем не зазначено жодних об`єктивних причин, які не залежали від волі самого позивача, однак не давали йому можливості своєчасно, у встановлений законом строк, звернутися до суду.
Посилання позивача на численні рішення Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України суд відхиляє як безпідставні, оскільки наведені у них висновки вирвані ним із контексту вказаних рішень та не є релевантними спірним відносинам.
Крім того, стосовно посилань позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.04.2021 у справі №280/5248/18, від 01 квітня 20121 року у справі № 140/8457/20, від 17 березня 2021 року, варто зазначити, що в останніх Суд аналізував положення Кодексу адміністративного судочинства України, що стосувались реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень і саме щодо неоднакового розуміння апеляційними судами вимог кодексу в частині способу подання апеляційної скарги. Тобто, скаржниками вчинялися активні дії щодо подання апеляційних скарг, однак апеляційні суди не погоджувалися із способом їх подачі (через місцевий суд чи безпосередньо до апеляційного суду). В даному випадку, позивачем не вчинялося жодних активних дій, направлених на своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом і не наведено жодних причин, які суд міг визнати поважними, тобто, які об`єктивно не залежали від волі заявника. Відтак, наведені у вказаних вище рішеннях Верховного Суду висновки також не є релевантними спірним відносинам.
Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2021 року у справі № 140/8457/20 особливо наголошено: "сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.".
Натомість, посилаючись на відповідну судову практику, позивач у даній справі не наводить яким чином він діяв протягом періоду часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідну виплату. Також не надає доказів, чи вчинялись ним, як особою, яка має намір подати відповідний позов, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку та у відповідності до принципу юридичної визначеності.
Враховуючи викладене, причини пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами, зазначені позивачем у наданих поясненнях, суд вважає неповажними. Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.
У силу частин чотирнадцятої, п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Так само, відповідно до пунктів 7 та 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом, а також з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
За таких обставин, позов належить залишити без розгляду.
Керуючись статтями 9, 171, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - залишити без задоволення.
Причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом визнати неповажними.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г.Ясиновський