Справа № 120/3593/21-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 серпня 2021 р. Справа № 120/3593/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки керівника апарату Сьомого апеляційного адміністративного суду Юргілевича Ярослава Ромуальдовича (1), Держави Україна через Державну казначейську службу України (2) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

20.04.2021 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Юргілевича Ярослава Ромуальдовича , Сьомого апеляційного адміністративного суду в особі керівника апарату, Держави Україна через Сьомий апеляційний адміністративний суд про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:

- уточнення суб`єктного складу відповідачів та/або привести позовні вимоги у відповідність до заявленого складу відповідачів;

- обґрунтування позивачем заявленого розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. та зазначити докази, на підтвердження заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а також докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру;

- додання до позовної заяви документів, які свідчать про відсутність інших джерел доходів для сплати судового збору.

Ухвалою від 12.05.2021 року продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №120/3593/21-а до 21.05.2021 року.

25.05.2021 року до суду надійшла заява позивача про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, оскільки на даний час позивач знаходиться на амбулаторному лікуванні під наглядом сімейного лікаря, що підтверджується довідкою від 24.05.2021 року виданої завідувачем відділенням АЗПСМ №2.

Крім того, зазначено, що 06.05.2021 року позивачем подано запит до ВАТ "Укрпошта" про суми отриманих переказів у 2020 році, однак 24.05.2021 року йому надійшов лист без запитуваних даних.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №120/3593/21-а до 07.06.2021 року.

Також вказаною ухвалою звернуто увагу позивача на те, що він не позбавлений можливості виконати ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху та усунути недоліки в частині: уточнення суб`єктного складу відповідачів та/або привести позовні вимоги у відповідність до заявленого складу відповідачів; обґрунтування позивачем заявленого розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. та зазначити докази, на підтвердження заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а також докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, оскільки їх усунення не потребує значних зусиль та збирання значного обсягу будь-яких даних (доказів).

08.06.2021 року до суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду.

У поданій заяві позивач визначив відповідачами СВП Юргілевича Ярослава Ромуальдовича - в.о. керівника апарату 7АА суду, Державу Україну через Державну казначейську службу України та виклав зміст позовних вимог наступним чином:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - в.о. керівника апарату 7АА суду Ярослава Ромуальдовича Юргілевича, при розгляді його скарги від 07.04.2021;

- зобов`язати відповідача розглянути у встановленому законом порядку, з дотриманням ст. 18-19 ЗУ №393/96-вр, його скаргу від 07.04.2021. Відповідь надати на ел.скриньку;

- стягнути з Держави Україна на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, Сто тисяч гривень, шляхом надсилання поштового переказу на його адресу.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №120/3593/21-а до 15.06.2021 року шляхом:

- уточнення суб`єктного складу відповідачів та/або привести позовні вимоги у відповідність до заявленого складу відповідачів;

- надання обґрунтованого розрахунку суми, що стягується та докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру;

- додання до позовної заяви документів, які свідчать про відсутність інших джерел доходів для сплати судового збору або документу про сплату судового збору.

16.06.2021 року до суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою від 18.06.2021 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

Отже, позивачем скеровано до суду остаточний примірник позовної заяви /а.с. 66-71/ з наступними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - в.о. керівника апарату 7АА суду Ярослава Ромуальдовича Юргілевича, при розгляді його скарги від 07.04.2021;

- зобов`язати відповідача розглянути у встановленому законом порядку, з дотриманням ст. 18-19 ЗУ №393/96-вр, його скаргу від 07.04.2021. Відповідь надати на ел.скриньку;

- стягнути з Держави Україна на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, Сто тисяч гривень, шляхом надсилання поштового переказу на його адресу.

Ухвала суду про відкриття провадження від 18.06.2021 року отримана відповідачем (1) 24.06.2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про вручення ухвали /а.с. 109/.

Відповідачу (2) ухвалу суду від 18.06.2021 року було надіслано засобами електронної пошти, що підтверджується витягом з електронної пошти та складеною довідкою про направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1

23.06.2021 року секретарем судового засідання отримано підтвердження про те, що Державною казначейською службою України отримано ухвалу суду від 18.06.2021 року.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались.

Разом з тим, Юргілевичем Я.Р. направлено до суду додаткові пояснення до відзиву, в яких останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки скарга ОСОБА_1 розглянута об`єктивно, всебічно та у встановлений Законом України "Про звернення громадян" строк.

Крім того, звернув увагу, що на період превентивних заходів з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, у Сьомому апеляційному адміністративному суді припинено проведення особистого прийому громадян керівництвом суду.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

07.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомого апеляційного адміністративного суду із скаргою щодо розгляду адміністративної справи №120/190/21-а в режимі відоконференції.

У відповідь на подану скаргу відповідач (1) листом від 16.04.2021 року №К-145-21/02.2-07/14233/2021 повідомив позивача, що здійснивши перевірку викладених у скарзі обставин, суд встановив, що під час розгляду вказаної вище адміністративної справи в режимі відеоконференції виникли технічні проблеми, а саме переривання зв`язку у роботі системи "EasyCon".

З метою відновлення коректної роботи системи відеоконференцзв`язку секретар судового засідання Довганюк В.В. вимушено перевантажила систему і водночас невідкладно надіслала ОСОБА_1 запрошення для повторного приєднання до відеоконференції для участі у справі №120/190/21-а, у відповідь на яке ОСОБА_1 повторно приєднався.

У зв`язку із викладеним вказали, що зазначені у скарзі обставини не порушили право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, а тому Сьомий апеляційний адміністративний суд не має правових підстав для притягнення відповідальних осіб до відповідальності.

Законом України "Про звернення громадян" (далі - Закон) визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. З поняття скарга випливає, що звертатися саме зі скаргою до державних органів потрібно за умови наявності факту порушення законних прав громадянина діями чи бездіяльністю такого органу.

Положення статей 18 і 19 Закону визначають права громадянина під час розгляду заяви чи скарги та відповідно обов`язки суб`єкта, який їх розглядає.

У статті 18 Закону зазначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади має право бути присутнім під час її розгляду. А статтею 19 Закону визначено обов`язки і перелік органів, які розглядають заяви чи скарги громадян, обмеження та процедуру їхньої перевірки. Тобто органи державної влади зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Відповідно до частини 1 абзацу другого і третього статті 19 Закону у разі ухвалення рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації під час розгляду заяви чи скарги суб`єкт розгляду зобов`язаний скласти про це мотивовану постанову, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Враховуючи наведене, вказали позивачу, що він може бути запрошеним для розгляду скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально.

Інших винятків Закон не містить, а тому заяви чи скарги розглядаються суб`єктами у порядку, визначеному їхніми положеннями чи правилами, без обов`язкового виклику й присутності цих осіб.

Отже, розгляд скарги здійснено без участі ОСОБА_1 , а у відповідь на запитувану інформацію надано роз`яснення згідно з вимогами чинного законодавства України.

Позивач вважає, що відповідач (1) допустив протиправну бездіяльність при розгляді скарги, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею першою Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просив здійснити розгляд його скарги від 07.04.2021 року за його участі.

Суд наголошує, що положеннями статей 18 та 19 Закону № 393/96-ВР чітко визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, а органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Отже, з наведеного слідує, що відповідач зобов`язаний був запросити позивача для розгляду його скарги, оскільки, в іншому випадку, унеможливлюється практична реалізація права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31.01.2019 року у справі № 826/12287/16, від 28.11.2018 року у справі №820/4881/17, від 31.10.2019 року у справі № 826/13435/15, від 24.10.2019 року у справі № 826/5333/17 та Сьомий апеляційний адміністративний суду у постановах від 23 липня 2020 року у справі № 120/1161/20-а, від 14 квітня 2021 року у справі № 120/6859/20-а.

Натомість, у відповіді на скаргу від 16.04.2021 року, відповідач посилається на те, що позивач може бути запрошеним для розгляду скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально. Інших винятків Закон не містить, а тому заяви чи скарги розглядаються суб`єктами у порядку, визначеному їхніми положеннями чи правилами, без обов`язкового виклику й присутності цих осіб.

Проте, суд вважає такий висновок помилковим, оскільки ні Закон України "Про звернення громадян", ні будь-який інший нормативний акт не ставить у залежність можливість реалізації права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, від форми розгляду цієї скарги (колегіально, одноособово тощо).

Аналогічного змісту висновки викладено у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду № 120/1513/19-а від 05.11.2019 року, № 120/1443/19-а від 19.08.2019 року та Шостого апеляційного адміністративного суду № 640/4085/19 від 28 вересня 2020 року.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про визнання протиправної бездіяльності в.о. керівника апарату Сьомого апеляційного адміністративного суду Ярослава Ромуальдовича Юргілевича, при розгляді скарги позивача від 07.04.2021 року.

Досліджуючи обґрунтованість мотивів щодо наявності допущеної відповідачем бездіяльності, судом враховано, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма пасивної поведінки цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у не здійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Судом встановлено, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на скаргу позивача відреагував та вчинив певні управлінські дії, в наслідок яких направлено лист від 16.04.2021 року №К-145-21/02.2-07/14233/2021.

Із змісту вказаного листа вбачається, що розгляд питань порушених у зверненні відбувся, відповідач вчинив перевірку викладених усіх фактів у скарзі. Також, відповідачем не залишено поза увагою та надано оцінку, а у письмовій відповіді викладено висновок щодо неможливості реалізації права позивача бути запрошеним для розгляду скарги.

Отже, відповідачем допущено активну поведінку (вчинення дій) щодо розгляду скарги позивача, що виключає можливість встановлення факту допущеної бездіяльності, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути скаргу від 07.04.2021 року з дотриманням статтей 18, 19 Закону України № 393/96-ВР то, суд вказує на наступне.

Як уже зазначалося, висновок відповідача, що позивач може бути запрошеним для розгляду скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально є хибним, оскільки ні Закон України "Про звернення громадян", ні будь-який інший нормативний акт не ставить у залежність можливість реалізації права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу.

Втім, на переконання суду, особливий період, що пов`язаний із запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, безумовно ставить у залежність можливість реалізації права заявника щодо присутності при розгляді його скарги та обмеження такого права є виправданим, оскільки спрямоване на недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема відвідувачів і працівників суду.

Наказом Сьомого апеляційного адміністративного суду №016-а/г від 17.03.2020 року встановлено особливий режим роботи Сьомого апеляційного адміністративного суду на період превентивних заходів з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема, припинено проведення особистого прийому громадян керівництвом суду.

В подальшому, 22.10.2020 року наказом Сьомого апеляційного адміністративного суду №093-аг внесено зміни до наказу Сьомого апеляційного адміністративного суду №016-а/г від 17.03.2020 року, а саме абзац 6 пункту 1 вказаного наказу вкладено у такій редакції: "Обмежити допуск до приміщення суду осіб, які не беруть участі у судових засіданнях, а також осіб, які не є учасниками судового процесу".

Вищенаведені обмежувальні заходи на даний час зберігають чинність.

Визначаючись щодо обґрунтованості заявленої вимоги зобов`язального характеру, суд констатує, що скаргу позивача розглянуто, викладені в ній факти перевірено та на електронну адресу позивача скеровано лист від 16.04.2021 року №К-145-21/02.2-07/14233/2021.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй.

Водночас, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

При цьому, безумовним є те, що Конституції України має вищу юридичну силу, ніж Закон України "Про звернення громадян".

Стаття 3 Конституції України вказує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на те, що життя, здоров`я і безпека людини є найвищою соціальною цінністю, враховуючи:

- чинність обмежувальних протиепідемічних заходів, спричинених коронавірусною хворобою 2019;

- обмеження права позивача щодо присутності при розгляді його скарги є виправданим, оскільки спрямоване недопущення розповсюдження коронавірусної хвороби 2019, та убезпечення від ризику життя і здоров`я людей, зокрема відвідувачів та працівників Сьомого апеляційного адміністративного суду;

- факт ретельного розгляду скарги та надання відповіді за наслідками її розгляду;

то за наведених умов суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги зобов`язального характеру.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтував тим, що протиправна бездіяльність відповідача призвела до:

- марнування його часу;

- моральних страждань;

- порушення його права на належне виконання державними органами своїх службових обов`язків;

- відчуття несправедливості;

- недовіри до органів державної влади.

Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт перенесених моральних страждань, в зв`язку із розглядом звернення без його участі, а відтак не доведено факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами такий підтверджується.

Сам лише факт обмеження прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, тим більше, що таке обмеження обумовлене запровадженими обмежувальними протиепідемічними заходами, спричиненими коронавірусом SARS-CoV-2.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, ст. 1, 15, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач (1): виконуючий обов`язки керівника апарату Сьомого апеляційного адміністративного суду Юргілевич Ярослав Ромуальдович (вул. Соборна/Оводова, 48/34, м. Вінниця, 21050, );

Відповідач (2): Держава Україна через Державну казначейську службу України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович