Справа № 200/3572/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року справа №200/3572/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т. Е., за участю представника третьої особи Драпак Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 р. у справі № 200/3572/21 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом Автогаражного споживчого кооперативу "Автолюбитель-25" до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа Маріупольська міська рада про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Автогаражний споживчий кооператив «Автолюбитель-25» (далі позивач, АСК «Автолюбитель-25») звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач), третя особа Маріупольська міська рада (далі третя особа, рада), в якому просив: скасувати як протиправну постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка Максима Юрійовича про закінчення виконавчого провадження № 63732195 від 12 березня 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка Максима Юрійовича про закінчення виконавчого провадження № 63732195 від 12 березня 2021; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25» судовий збір у розмірі 2270 гривні 00 копійок.

Маріупольська міська рада, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 по справі №200/2105/20-а Маріупольську міську раду Донецької області зобов`язано розглянути заяву АСК Автолюбитель-25», а не зобов`язано прийняти рішення. Відповідно до статті 36 Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 03.12.2020 №8/1-4 (далі - Регламент) проект рішення або пропозиція, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими. Згідно ст. 38 Регламенту, рішення вважається прийнятим, якщо за таке рішення проголосувала більшість від загального складу ради. Згідно з протоколом III сесії міської ради VIII скликання від 27 січня 2021 року проект рішення міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Флотській, 125а в Приморському районі міста автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25» було заслухано, надано можливість виступити особам, які записалися для такого виступу, після чого проект було винесено на голосування в цілому, за результатами голосування рішення не було прийнято. Таким чином, Маріупольською міською радою Донецької області було дотримано вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також вимог Регламенту щодо розгляду проекту рішення та його прийняття. При цьому, проект рішення міськради, у формулюванні резолютивної частини якого містилося би рішення щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою АСК «Автолюбитель-25» та відмови у наданні земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0763 відповідними підрозділами Маріупольської міської ради Донецької області не готувався та на розгляд сесії Маріупольської міської ради Донецької області не виносився. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом не передбачений порядок, відповідно до якого можливо було би змінити текст проекту рішення міської ради після проведення голосування за нього у сесійній залі міської ради з позитивного на відмовний з огляду на те, що за позитивний проект рішення не проголосувала більшість від загального складу депутатів міської ради. Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 по справі №200/2105/20-а було виконано третьою особою у повному обсязі, а саме на черговій сесії Маріупольської міської ради Донецької області розглянуто заяву АСК «Автолюбитель- 25» від 12.12.2019 №056-01.02-03165, проте, в результаті голосування депутатів міської ради рішення не було прийнято.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі № 200/2105/20-а адміністративний позов Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25» до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправною бездіяльність Маріупольської міської ради Донецької області стосовно нерозгляду питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:004:0763 для передачі її в оренду на підставі заяви Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25», зареєстрованої у Маріупольській міській раді Донецької області 12 грудня 2020 року за № 056-01.02-03165; зобов`язано Маріупольську міську раду Донецької області розглянути заяву Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25» від 12 грудня 2019 року за № 056-01.02-03165 стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:004:0763 для передачі її в оренду.

09 листопада 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 200/2105/20-а, на підставі якого 26 листопада 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управляння забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком Максимом Юрійовичем відкрито виконавче провадження ВП № 63732195.

На вимогу державного виконавця щодо виконання судового рішення листом від 14 січня 2021 року Маріупольська міська рада Донецької області повідомила, що відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Наступну сесію ради планується провести 27 січня 2021 року і в порядок денний цієї сесії включено рішення щодо затвердження проекту землеустрою Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25».

Вказані обставини підтверджено пунктом 154 проекту порядку денного ІІІ сесії Маріупольської міської ради Донецької області VIIІ скликання, згідно з яким до нього включено питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25».

Листом від 27 січня 2021 року Маріупольська міська рада Донецької області повідомила державного виконавця про те, що 27 січня 2021 року на сесії ради розглянуто рішення про затвердження проекту землеустрою, прийнято відповідне рішення, яке буде оприлюднено на вебсайті ради, про що державного виконавця буде додатково повідомлено з наданням доказів публікації та копії рішення.

Листом від 05 лютого 2021 року Маріупольська міська рада Донецької області повідомила державного виконавця про те, що додатково до листа від 27 січня 2021 року вона надає витяг з протоколу ІІІ сесії Маріупольської міської ради Донецької області VIIІ скликання від 27 січня 2021 року щодо розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25»; документ поіменного голосування з питання під номером 154.

За змістом витягу з протоколу ІІІ сесії Маріупольської міської ради Донецької області VIIІ скликання від 27 січня 2021 року рішення з питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25» не прийнято з огляду на відсутність необхідної кількості голосів депутатів міської ради. За результатами голосування: 25 - «за», 13 - «проти», 11 - «утрималось», 2 «не голосувало», 4 «відсутні».

Маріупольська міська рада Донецької області листом від 12 лютого 2021 року повідомила державного виконавця про те, що наведені вище документи свідчать про виконання радою судового рішення у справі № 200/2105/20-а.

12 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управляння забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком Максимом Юрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першоїстатті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку фактичним виконанням у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності закінчення виконавчого провадження, а тому спірна постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404).

Статтею 1 Закону Закон № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 2 Закону № 1404, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

Частиною 1 статті 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною 1 цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно до ч. 3 вказаної статті у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

За приписами частини 1 статті 41 Закону, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до ч.1 статті 63 Закону № 1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі № 200/2105/20-а та виконавчим документом виданим на підставі нього, було зокрема, зобов`язано Маріупольську міську раду Донецької області розглянути заяву Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25» від 12 грудня 2019 року за № 056-01.02-03165 стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:004:0763 для передачі її в оренду.

Суд в мотивувальній частині зазначеного рішення зазначив, що системний аналіз норм законодавства дає суду підстави для висновку, що вирішення питання з приводу відведення земельних ділянок здійснюється у порядку та спосіб, що визначені статтею 123 ЗК України. Відтак, органом, який у відповідності до вимог статті 122 ЗК України уповноважений розглядати клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у випадку спірних правовідносин, є міськрада і вирішення даного питання, згідно з положеннями статей 26, 43 та 59 Закону №280/97-ВР повинно відбуватись виключно на пленарних засіданнях цієї ради шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд у вказаному рішенні дійшов до висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або про відмову у його затвердженні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з тих, які повинен був ухвалити за законом.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до п. 21.17 ст. 21 Регламенту, підготовка та внесення на розгляд міської ради проектів рішень із земельних питань здійснюється з урахуванням особливостей, установлених вказаним пунктом. Автор проекту рішення відповідальний за належну та своєчасну підготовку проекту, збереження та цілісність матеріалів, організацію погодження та подання на розгляд міської ради: автор проекту забезпечує розгляд, аналіз поданих матеріалів, їх перевірку на відповідність законодавству та установленим вимогам; розгляд проектів рішень міської ради з питань земельних відносин супроводжується демонстрацією на екрані місця розташування відповідної земельної ділянки та фотофіксацією її фактичного стану.

За положенням ст. 36 Регламенту передбачено, що рішення міської ради з будь-якого питання після його обговорення приймається на її пленарному засіданні у такій послідовності.

За відсутності зауважень до проекту рішень голосування за проект рішення здійснюється за основу та в цілому.

За наявності зауважень проект рішення ставиться на голосування за основу. Після цього ставиться на голосування, у порядку надходження, усі зміни та доповнення, що надійшли під час обговорення проекту рішення. Проект рішення ставиться на голосування в цілому як рішення з урахуванням змін та доповнень, підтриманих більшістю депутатів від загального окладу ради.

У випадку, якщо міська рада прийняла рішення за основу, головуючий пропонує розглянути пропозиції та доповнення до тексту проекту рішення. Можливе прийняття рішення міської ради спочатку по пунктах, розділах, а потім - в цілому.

Усі пропозиції, поправки та доповнення ставляться на голосування окремо. На голосування ставляться всі пропозиції і поправки, що не були відкликані. Тексти пропозиції чи поправки, що будуть ставитися на голосування, повинні оголошуватися, при цьому називається депутат, що ініціював внесення тексту. Якщо окрема думка депутата містить пропозиції щодо обговорюваного питання, головуючий на засіданні оголошує ці пропозиції і ставить їх також на голосування.

У разі, коли дві або більше пропозицій, що стосуються одного й того ж питання, виключають одна одну (альтернативні пропозиції), міська рада, якщо вона не прийме іншого рішення, проводить голосування пропозицій у порядку їх внесення і виявляє з них ту, яка є прийнятною для подальшого розгляду за її суттю. Результатом вибору однієї з таких пропозицій є відхилення інших і решта на голосування не ставиться.

Головуючий на засіданні може поставити на голосування міської ради питання про відмову ініціатору пропозиції чи поправки поставити на голосування запропонований ним текст, якщо текст сформульований нечітко або не стосується обговорюваного питання, суперечить раніше прийнятим рішенням, повторює по суті відхилений міською радою текст. Процедурне рішення з цього приводу приймається міською радою без обговорення.

Після голосування всіх пропозицій та поправок проект рішення голосується в цілому.

Після голосування по всіх пропозиціях та поправках, у випадку виникнення необхідності, міська рада може прийняти рішення про направлення проекту рішення разом із ухваленими поправками на доопрацювання ініціатору та автору проекту.

Після оголошення головуючим на засіданні початку голосування ніхто не може переривати голосування. З початку процедури голосування і до оголошення його результатів слово нікому не надається.

Депутат голосує особисто в системі електронного голосування «Єдність» (за допомогою планшету), а у випадку ухвалення міською радою рішення голосувати шляхом підняття руки або неможливості голосування у системі електронного голосування «Єдність» - шляхом підняття руки. Забороняється передавати планшет для голосування іншим особам і відповідно голосувати на кількох планшетах. Депутат має право на одержання лише одного бюлетеня для таємного голосування і зобов`язаний не передавати його іншим особам.

Після закінчення голосування головуючий на засіданні оголошує його повні результати і прийняте рішення. Також результати голосування виводяться на планшети депутатів та на екрани моніторів, розташованих у залі проведення пленарного засідання.

Проект рішення або пропозиція, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими. За пропозицією головуючого, секретаря міської ради, депутата, що підтримана процедурним рішенням міської ради, проект рішення, пропозиція, доповнення чи зауваження до проекту рішення можуть бути поставлені на повторне голосування. В разі неприйняття рішення після повторного голосування - проект рішення, пропозиція, доповнення чи поправка вважаються відхиленими.

У разі порушення процедури голосування або виникнення перешкод під час його проведення, негайно проводиться переголосування без обговорення. У випадку наявності заперечень про таке повторне голосування, дане питання вирішується за процедурним рішенням міської ради.

Якщо результат голосування викликає обгрунтовані сумніви, міська рада може прийняти процедурне рішення про переголосування.

За положенням ст. 38 Регламенту, на пленарних засіданнях міська рада може приймати нормативно-правові, ненормативні та інші акти у формі: рішення міської ради, прийнятого у межах її компетенції для досягнення певної цілі, що спричинює певні юридичні наслідки; доручення - рішення міської ради, що стосується органу чи посадової особи міської ради і містить зобов`язання або повноваження до одноразової дії; звернення - рішення міської ради, зверненого до суб`єктів із закликом до певних дій та ініціатив; Звернення-рішення може також прийматись, як процедурне рішення. заяви - рішення міської ради, що містить у собі виявлення позиції Ради з певних питань; процедурне рішення - рішення, прийняте міською радою з процедурних питань.

Рішення міської ради приймається на її пленарному засіданні. Рішення вважається прийнятим, якщо за таке рішення проголосувала більшість від загального складу ради. Депутат, що був відсутній під час голосування, не може подати свій голос після завершення голосування. Також депутат не має права відкликати свій голос після голосування.

Не пізніше п`ятого дня з моменту прийняття Радою рішення головуючий зобов`язаний підписати прийняте рішення або скористатись процедурою зупинення (частина 4 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Додатки до рішень підписуються секретарем міської ради та суб`єктом подання проекту рішення міської ради.

Суд зазначає, що вирішення (розгляд) будь-яких питань, віднесених до компетенції міської ради, здійснюється шляхом прийняття рішень, які за змістом можуть бути як позитивні, так і відмовні.

При цьому, суд зазначає, що норми Земельного кодексу України є спеціальним та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 6, 12, 15, 16 ст. 123 Кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, положення ЗК України передбачають розгляд заяви та прийняття відповідного рішення щодо затвердження, відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або залишення без розгляду.

Суду зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача з питань затвердження поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду чи відмови у такому затвердженні у формі наказу, свідчить, що третя особа, як уповноважений орган, у даному випадку не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом за результатами розгляду відповідної заяви.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 у справі №824/138/18-а, від 28.05.2020 у справі №813/1949/16, від 14.08.2020 у справі №815/6699/17, від 15 червня 2021 року у справі №823/106/18.

Під розглядом питання (заяви) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25» слід вважати прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні в строки, встановлені статтею 123 Земельного кодексу України.

Таким чином, міською радою фактично заяву позивача не розглянуто та питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25» не вирішено.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до доводів скаржниці зазначене рішення виконано не у повному обсязі, отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 250, 287, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 р. у справі № 200/3572/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 р. у справі № 200/3572/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 25 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова