Справа № 360/2091/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 360/2091/20

адміністративне провадження № К/9901/29024/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним і скасувати рішення Кадрової комісії №1 від 10 квітня 2020 року №272 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки" щодо неуспішного проходження ним атестації; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року №518к про звільнення його з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Луганської області; поновити його в органах прокуратури України на посаді, рівнозначній попередній його посаді; стягнути з Прокуратури Луганської обласної на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 травня 2020 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Кадрової комісії №1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 10 квітня 2020 року №272 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки", прийнятого стосовно ОСОБА_1 .. Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року №518к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Луганської області з 05 травня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року. Стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 06 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року в сумі 163959,84 грн, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

06 серпня 2021 року Офіс Генерального прокурора надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року. Заявник, зазначаючи про пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) щодо відповідності Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) вимогам чинного законодавства; пункту 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ щодо визначеного цим Законом імперативу про можливість переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора лише у разі успішного проходження ними атестації, пунктів 13, 16, 17 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ щодо визначення етапів атестації прокурорів та повноважень кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації, а також щодо застосування підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, як підставу для звільнення за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах,як визначеної цим Законом підстави для звільнення прокурорів.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України можливе щодо тих норм права, які були чи повинні були, на думку заявника, застосовані судами при вирішенні спору і таке застосування/не застосування зазначено заявником касаційної скарги як неправильне, із викладенням мотивів неправильності застосування/не застосування наведених норм права.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Вказана норма є загальною, а касаційна скарга не містить обґрунтувань її неправильного застосування судами попередніх інстанцій.

Положеннями пунктів 7, 13, 17, розділу ІІ Закону №113-ІХ, на які також послався заявник, урегульовані умови переведення прокурорів (пункт 7) та питання організації проходження ними атестації і наведені норми є загальними. Касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справі, оскільки вирішуючи спір у цій справі та задовольняючи позов, суди виходили із критеріїв вмотивованості та обґрунтованості оскаржуваного рішення кадрової комісії, зміст якого оцінювався судами, виходячи із приписів статті 2 КАС України.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суди виходили з того, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття. Тому відсутність у такому рішенні мотивів, за яких кадрова комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором, є підставою для його скасування. На кадрові комісії покладено обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або непроходження атестації прокурором в такий спосіб, щоб рішення достатнім чином містило мотиви, за яких його прийнято. Ураховуючи те, що оскаржуване рішення кадрової комісії не відповідало вимогам обґрунтованості (вмотивованості), оскільки не містило усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а відповідачем не спростовано, що під час проходження атестації був технічний збій, суди дійшли висновку про його необґрунтованість.

Також у цій справі ухвалою суду першої інстанції від 18 серпня 2020 року було витребувано від Офісу Генерального прокурора роздруківку складених позивачем тестів на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки - перелік згенерованих питань під час тестування та наданих позивачем відповідей, у тому числі правильних. Одночасно судом витребувано таку інформацію і від ТОВ "Сайметрікс-Україна". Однак, листами і Офіс Генерального прокурора ТОВ "Сайметрікс-Україна" повідомили про технічну неможливість відтворення порядку запитань та відповідей того чи іншого респондента, так як система тестування не передбачає збереження пройдених тестів, які видаляються через три тижні. За таких обставин суди дійшли висновку про невмотивованість оскаржуваного рішення кадрової комісії, оскільки відповідачем документально не доведено правомірність оскаржуваного рішення кадрової комісії.

Верховний Суд зазначає, що саме конкретні обставини, що вплинули на прийняття рішення, визначають межі дискреції адміністративного органу та його посадових осіб. Наявність або відсутність обставин, вказаних у рішенні, у разі його оскарження, має бути перевірена судами під час розгляду справи з метою надання оцінки спірному рішенню на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 КАС України. Водночас у касаційній скарзі відсутні аргументи, що спростовують мотиви, з яких виходили суди, визнаючи необґрунтованим рішення кадрової комісії.

У касаційній скарзі відповідач лише цитує окремі положення Закону №113-ІХ та Порядку №221, без конкретизації норм з посиланням на обставини справи, вказує на запровадження реформування системи органів прокуратури, цитує статті Закону України "Про прокуратуру" та описує процедуру проходження прокурорами атестації. Офіс Генерального прокурора лише частково виклав обставини справи, порядок проходження атестації, повноваження кадрової комісії, із загальним посиланням на відсутність висновків Верховного Суду за певних обставин.

Верховний Суд відхиляє такі аргументи відповідача, оскільки вони ґрунтуються на суб`єтивному тлумаченні норм та не містять системної прив`язки до обставин, установлених судами саме у цій справі, а тому за приписами частини четвертої статті 328 КАС України ці доводи не підпадають під визначення виключних підстав, за яких суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження у справі.

Визначену у касаційній скарзі підставу оскарження - відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням підпункту 2 пункту 19 Закону №113-ІХ, як визначеної цим Законом підстави для звільнення прокурорів Суд не приймає з огляду на наступне.

Кожна з наведених норм права вказує на підстави звільнення прокурорів, які відмінні одна від одної. Проте Офіс Генерального прокурора не виклав мотивів застосування цих норм у сукупності та відповідно неправильного їхнього застосування/не застосування судом апеляційної інстанції.

Суд також не сприймає виділення іншим шрифтом пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як зазначення підстави (підстав) касаційного оскарження, оскільки таке виділення унеможливлює чітке сприйняття підстав оскарження судового рішення як судом касаційної інстанції так і іншими учасниками справи.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на незастосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та відсутність такого висновку, за відсутності вмотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко