Справа № 520/8751/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 серпня 2021 року Справа №520/8751/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Ніколаєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жука С.В.,

представника позивача - Межерицького А.А.,

представника відповідача, Головного управління ДПС у Харківській області, - Немченка Б.М.,

представника відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, - Пузікова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Харківагроснаб") 19.05.2021 звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач-1, ГУ ДПС у Харківській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі по тексту - відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 22.07.2021, просить стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Харківагроснаб» у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, пеню у сумі 3 143 713,90 грн. (три мільйони сто сорок три тисячі сімсот тринадцять гривен 90 копійок) за період з 25.12.2013 по 21.07.2021, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за серпень 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачам протиправно не було здійснено відповідних дій щодо надання висновку із зазначенням суми податку у розмірі 2 329 880,00 грн., що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету, до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, ні дій щодо внесенню даних про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню позивачу за серпень 2012 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 329 880,00 грн.

На переконання позивача, оскільки сума бюджетного відшкодування у розмірі 2 329 880,00 грн. не була відшкодована позивачу, відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, вона є заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, на яку має бути нарахована пеня на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії з 25.12.2013 по 21.07.2021 у сумі 3 143 713,90 грн., розрахунок якої надано у додатку 1 до уточненої позовної заяви.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №520/8751/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 09.06.2021 об 11:00 год.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем-1 15.06.2021 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що відсутні технічні можливості здійснення процедур відшкодування сум залишків бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв, їх реалізація можлива лише після запровадження механізму такого відшкодування.

Відповідачем-2 03.06.2021 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало.

Позивачем до суду надана відповідь на відзиви відповідачів за змістом яких заявлені позовні вимоги просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та письмових пояснень.

Заперечень на відповіді позичава від відповідачів не надходило.

У період з 29.06.2021 по 23.07.2021 суддя перебувала у відпустці.

У судовому засіданні, призначеному на 04.08.2021, судом ухвалено закінчити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні, призначеному на 04.08.2021, представником відповідача-1 заявлено клопотання про залишення позову без розгляду вмотивовано тим, що позивачем пропущено строки звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 позовну заяву у справі 520/8751/21 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Наступне судове засідання призначено на 12.08.2021 о 14:30.

Представником позивача 12.08.2021 через канцелярію суду подано письмові пояснення на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 у справі №520/8751/21.

У судовому засіданні, призначеному на 12.08.2021, представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для формування правової позиції та надання додаткових пояснень. Судом оголошено перерву 16.08.2021 до 11.30.

Представником позивача 16.08.2021 через канцелярію суду подано письмові пояснення.

У судовому засіданні, призначеному на 16.08.2021, суд, з урахуванням пояснень, наданих представником позивача, протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду відмовлено та ухвалено вважати непропущеним строк звернення позивача до суду з даним позовом. Продовжено судовий розгляд у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечували, просили позов залишити без задоволення з підстав, визначених у відзиві на позов.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем до податкового органу були подані податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2012 року, в яких було заявлено бюджетне відшкодування на загальну суму 2 329 880,00 грн. (два мільйони триста двадцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.).

За наслідками подання зазначеної податкової декларації фахівцями податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності декларування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 2 329 880,00 грн., відображеного у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2012 року, за результатами якої складено акт від 09.11.2012 №2674/15-404/25190036.

На підставі зазначеного акту перевірки Західною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого у рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 2 329 880,00 грн., яке оскаржено позивачем у судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 у справі №820/4962/13-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 та постановою Верховного Суду від 20.06.2019 податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 № скасовано.

У зв`язку із скасуванням податкового повідомлення-рішення від 21.11.2012 № суму бюджетного відшкодування у розмірі 2329880,00 грн. слід вважати такою, що узгоджена, підтверджена та підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

Внаслідок чого, 25.12.2013 позивач звернувся до Західної ОДПІ з листом, у якому просив на виконання пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України направити до органу Державного казначейства України необхідний висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а саме: 2329880,00 грн.

На вказаний лист 14.01.2014 підприємство отримало відповідь податкового органу про відмову виконати приписи абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

З програми "Спеціалізоване діловодство суду" судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 у справі №820/1028/14 задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" до Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Ленінському районі м. Харкова про стягнення бюджетної заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (ідентифікаційний код - 25190036, місцезнаходження: 61058, м.Харків, вул.Данилевського, 27, кв.11) на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні №19 ПАТ "Грант", МФО 351607 заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 2329880,00грн. (два мільйона триста двадцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят гривень нуль копійок). Зобов`язано Управління державної казначейської служби України в Ленінському районі м.Харкова здійснити з відповідних казначейських рахунків на користь ТОВ фірми "Харківагроснаб" (ідентифікаційний код - 25190036, місцезнаходження: 61058, м.Харків, вул.Данилевського, 27, кв.11) на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні №19 ПАТ "Грант", МФО 351607 безспірне списання суми заборгованості з ПДВ у розмірі 2329880,00грн. (два мільйона триста двадцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят гривень нуль копійок). Стягнуто з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (ідентифікаційний код - 25190036, місцезнаходження: 61058, м. Харків, вулиця Данилевського, 27, кв.11) судові витрати по справі у розмірі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 апеляційну скаргу Західної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 у справі №820/1028/14 залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 касаційну скаргу Західної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задоволено частково.

Скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014. Прийнято у справі нову постанову, якою позов задоволено частково. Зобов`язано Західну об`єднану державну податкову інспекцію міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" за серпень 2012 року.

Суд зазначає, що у силу статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду касаційної інстанції від 04.08.2016 набрала законної сили.

У вказаній постанові Вищий адміністративний суд України (з урахуванням положень чинного законодавства у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) роз`яснив наступне:

Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Кабінет Міністрів України постановою від 17.01.2011 №39 затвердив Порядок, яким визначено механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість.

За змістом пункту 9 Порядку №39 протягом п`яти операційних днів після отримання висновку орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку.

Таким чином, бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податковим кодексом України та Порядком №39.

Суд звертає увагу, що Постановою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 у справі №820/1028/14 було змінено спосіб та порядок виконання зазначеного рішення, що у свою чергу не вплинуло на зміну статусу заборгованості контролюючого органу.

Так, з метою приведення у відповідність до чинного законодавства та постанови Вищого адміністративного суду України обставин справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" про зміну (встановлення) способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №820/1028/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" до Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Ленінському районі м. Харкова про стягнення бюджетної заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії.

Змінено спосіб і порядок виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 у справі 820/1028/14 у частині: "Зобов`язати Західну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" за серпень 2012 року" на "Зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області внести дані про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" за серпень 2012 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 02.10.2017 відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до зазначеної ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 у адміністративній справі №820/1028/14 встановлено наступне:

"Відповідно до Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26 (далі - Порядок №26) з 01.04.2017 бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органами казначейства на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, без надання висновків контролюючих органів.

Такий порядок бюджетного відшкодування платнику податків податку на додану вартість відмінний від того, що встановлений постановою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 у справі №820/1028/14, та регулюється пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, згідно якого платник податків подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації".

Згідно із підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 ПК України, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Пунктом 10 Порядку №26 визначено, що внесення даних до Реєстру посадовими особами (уповноваженою особою) ДФС та Казначейства здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.

Таким чином, зазначеною ухвалою було змінено спосіб і порядок виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 року у справі №820/1028/14, зокрема, зобов`язано податковий орган Головне управління ДФС у Харківській області - внести дані про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" за серпень 2012 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Суд звертає увагу, що станом на дату подання даної позовної заяви зазначений обов`язок контролюючим органом не виконано, що не заперечується сторонами у справі.

Матеріали справи містять також підтвердження невиконання зазначеного обов`язку. Зокрема, позивачем подано документи, з яких вбачається, що 11.04.2017 старшим державним виконавцем Єрьоменко С.В. відкрито виконавче провадження №53754533, про що винесено відповідну постанову, якою зобов`язано Західну об`єднану державну податкову інспекцію міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню ТОВ «Харківагроснаб» за серпень 2012 року.

У зазначеному виконавчому провадженні неодноразово державний виконавець своїми постановами змінював боржника у зв`язку із правонаступництвом, наразі виконавче провадження триває.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Положеннями пунктів 200.12, 200.13 статті 200 ПК України визначено, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.15 статті 200 ПК України встановлено, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування або узгодженості податкового зобов`язання після судового оскарження, у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Слід звернути увагу, що судове оскарження у розумінні пункту 200.15 статті 200 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) закінчилось 10.12.2013 прийняттям ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 у справі №820/4962/13-а, якою скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 №, яким ТОВ фірма «Харківагроснаб» зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 2 329 880,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за серпень 2012 року. Адже резолютивна частина ухвали містить твердження, що «ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення», тобто 10.12.2013. Зазначена ухвала залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.06.2019 (адміністративне провадження №К/9901/1903/18).

Таким чином, протягом п`яти робочих днів після закінчення процедури вказаного судового оскарження Західна ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області мала надати висновок із зазначенням суми податку у розмірі 2 329 880,00 грн., що підлягає відшкодуванню ТОВ фірмі «Харківагроснаб» з бюджету, до управління Державної казначейської служби України у Ленінському районі міста Харкова. Тобто останній день строку 17.12.2013. Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Харкова протягом п`яти операційних днів мало здійснити перерахування коштів. Останній день строку 24.12.2013.

Таким чином, оскільки у відведений законодавством строк контролюючий орган не повернув на користь позивача відшкодування сум ПДВ, період прострочення (нарахування пені) розпочався 25.12.2013.

Отримання права на бюджетне відшкодування виникає у платника податків саме з моменту внесення даних про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" за серпень 2012 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Бюджетне відшкодування можливо отримати лише шляхом включення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформації про узгоджені суми бюджетного відшкодування. Разом з тим, сума бюджетного відшкодування в розмірі 2 329 880,00 грн. до такого реєстру не включена.

Судом встановлено, що матеріали справи містять лист від 29.05.2018 №18391/6/99-99-12-03-0215, яким ДФС України повідомила, що «відповідно до норм Кодексу по платнику ТОВ «Харківагроснаб» сума залишку у розмірі 2 239 880,0 грн. не може бути включена до Тимчасового реєстру заяв». Також повідомлено, що «відсутні технічні можливості здійснення процедур відшкодування сум залишків бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв».

Таким чином, судом достеменно встановлено та підтверджено відповідачем, що дані про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню позивачу за серпень 2012 року у розмірі 2 329 880,00 грн., не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість і на момент розгляду даної справи судом, навіть незважаючи на встановлення такого обов`язку судом.

Щодо нарахування пені на суму невідшкодованого ПДВ суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 200.23 ПКУ суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених законодавчих норм слід дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень п. 200.23 ПКУ нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного ст. 200 ПКУ.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень ст. 200 ПКУ, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Отже, ні Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області (як правонаступником Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області), ні Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області (як правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області) не було здійснено відповідних дій ні щодо надання висновку із зазначенням суми податку у розмірі 2 329 880,00 грн., що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету, до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, ні дій щодо внесенню даних про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню позивачу за серпень 2012 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 329 880,00 грн. Зазначений обов`язок не виконано і на момент розгляду даної справи судом.

Суд вважає обґрунтованою правову позицію позивача, що невиконання цього обов`язку спричинило порушення права позивача на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України, пеня починає нараховуватися з моменту, коли бюджетне відшкодування набуває статусу заборгованості.

Після закінчення установлених чинним законодавством строків у результаті не вчинення контролюючими органами належних дій невідшкодовані суми, згідно п. 200.23 ст. 200 ПК України, перетворюються на бюджетну заборгованість, та на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, період, за який позивач має право на нарахування пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ є періодом, який починається з наступного дня, коли відповідачі зобов`язані були завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування, по день, що передує подачі цієї Позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду.

При обчисленні пені має враховуватися облікова ставка НБУ, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення.

При вирішення даного питання, також слід врахувати рішення Європейського суду у справі "ІНТЕРСПЛАВ проти УКРАЇНИ" від 09.01.2007, відповідно до якого суд вказує, що втручання у право власності заявника повинно бути пропорційним. Постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Разом з тим, станом на 21.07.2021 включно, відшкодування з бюджету ПДВ за період серпень 2012 року у розмірі 2 329 880,00 грн. не здійснено, зазначене порушення є триваючим.

Суд вважає правильними доводи позивача, що оскільки сума бюджетного відшкодування у розмірі 2 329 880,00 грн. не була відшкодована позивачу, відповідно до вимог п. 200.23 статті 200 ПК України, вона є заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, на яку має бути нарахована пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії з 25.12.2013 по 21.07.2021 у сумі 3 143 713,90.

Верховним Судом України у постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14 висловлена правова позиція щодо застосування пункту 200.23 статті 200 ПК України, з якої повністю узгоджується позиція у даній справі судів попередніх інстанцій.

Аналогічна правова позиція викладена і в інших судових справах, а саме - постанові Верховного суду від 15.04.2020 у справі №360/3762/18, від 24.04.2020 у справі №818/984/15.

Верховний Суд у названих справах дійшов висновку, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування.

Суд, з урахуванням правової конструкції статті 200 ПК України зазначає, що пеня може бути нарахована за період більше, ніж встановлено у п.102.5 ст.102 ПК України, тобто більше як за 1095 днів, з огляду на те, що норми ст.102 ПК України не регулюють строки нарахування пені за несвоєчасне відшкодування сум ПДВ платникам податку.

Крім того, слід враховувати і те, що строки звернення до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ, встановлені ст. 102 ПК України не можна ототожнювати з періодом нарахування пені, оскільки такий строк чітко врегульований нормами п. 200.23 ст.200 ПК України, який визначається моментом виникнення пені та включає у себе і день її погашення.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №824/2452/15-а, від 02.02.2021 у справі №810/1506/17, постанові Верховного Суду від 19.03.2021у справі №818/1446/16.

Правова позиція щодо нарахування пені за весь час прострочення, висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №810/1227/17 (період нарахування пені - за період з 11.06.2013 по 02.09.2016 року, що також є більшим за 1095 днів).

Також у Постанові Верховного Суду від 02.06.2021, справа №1.380.2019.004395, адміністративне провадження №К/9901/19067/20, К/9901/19364/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 97428910), зазначено, що колегія судів вважає, що судами попередніх інстанцій під час визначення періоду прострочення зобов`язання та нарахування пені обґрунтовано були враховані лише ті періоди, під час яких такі зобов`язання мали статус узгоджених, а саме: з 31.08.2004 по 20.12.2011 та з 07.10.2015 по 11.07.2019 відповідно. Таким чином, навіть при зверненні за межами 1095 днів, Верховний Суд підтверджує правомірність стягнення пені навіть з 2004 року (майже 15 років).

Суд, проаналізувавши надані сторонами доводи, дослідивши обставини справи та, з урахуванням положень чинного законодавства, зазначає про помилковість позиції відповідача-1 про пропуск позивачем строку на звернення до суду із позовом про стягнення пені, виходячи з наступного.

Позивачем визначено період нарахування пені з 25.12.2013 року по 21.07.2021 (дату, що передує фактичному дню подання уточненої позовної заяви), що станом на дату подання позову складає 2766 календарних днів. Зазначений період є обґрунтованим та відповідачі безпідставно ототожнюють такий період нарахування пені зі строком звернення до суду для стягнення пені за відповідний період, який позивачем не пропущений.

Так, строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення.

Суд, при розгляді справи керується правовими позиціями, висловленими у наступних постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд вже висловлював свою позицію щодо початку строку перебігу звернення до суду із позовом щодо стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ. Так, у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №810/1506/17 (адміністративне провадження № К/9901/4489/17) Верховний Суд зазначив, що «строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення». У вказаній справі Верховний Суд також підтвердив правомірність стягнення пені за період з 14.03.2013 по 25.05.2016, тобто за період у 1168 днів, тобто за строк, що є більшим за 3 роки (1095 днів).

У постанові від 02.02.2021 у справі №810/1506/17 Верховний Суд підсумовує, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування. Верховний Суд зазначений довод не прийняв та зазначив, що «строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення. Таким чином, у зазначеній постанові Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги ОДПІ, що позивач звернувшись з адміністративним позовом через 4 роки з дати виникнення права на таке звернення, пропустив встановлений податковим законодавством строк.

Аналогічна правова позиція, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення, також висловлена у ряді судових рішень Верховного Суду.

Так, при розгляді даної справи судом враховано висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №810/1227/17 та від 11.04.2019 року у справі №810/1228/17, де Верховний Суд прямо вказав, що «строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення.».

Тобто, Верховний Суд встановив, що строк звернення (а не період, за який може нараховуватися пеня), з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, полягає в тому, що цей строк в 1095 днів слід обчислювати саме з наступного дня після її фактичного погашення, тобто після фактичного відшкодування суми ПДВ.

З огляду на вказане, строк звернення до суду з вимогами щодо стягнення пені не може розпочати свій облік раніше, ніж дата погашення зазначеної заборгованості. Отже, строк у 1095 днів повинен обчислюватися з дня погашення заборгованості, а якщо таке погашення ще не відбулось (як у даній справі), то перебіг строку звернення до суду ще не розпочався.

Суд зазначає, що у позивача наявне право звертатись з вимогами про стягнення пені незалежно від погашення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції станом на час виникнення у позивача права на бюджетне відшкодування), податковий орган зобов`язаний був протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно із п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення права на бюджетне відшкодування) на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Правовий аналіз вказаних положень дозволяє зробити висновок , що нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Згідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України кінцевий строк періоду нарахування пені є день погашення такої заборгованості.

Однак, положення п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України не обмежують платника податку на заявлення вимог про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ, у будь-який час між початком та завершенням періоду нарахування пені.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 ПК України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість чи контролюючого органу.

У даному випадку позивачем заявлено вимогу про стягнення пені на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ за серпень 2012 року, яка не відшкодована до теперішнього часу і строк такого відшкодування наразі невідомий.

Так, за позивачем обліковується залишок невідшкодованих сум ПДВ у розмірі 2 329 880,00 грн. по відповідній податковій декларації з ПДВ за звітний (податковий) період серпень 2012 року, що підтверджено відповідними судовими рішеннями.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за період з 25.12.2013 по 21.05.2021 у сумі 3 143 713,90 грн.

Отже, позивачем правомірно самостійно визначено кінцеву дату розрахунку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а саме 21.05.2021 шляхом подання уточненої позовної заяви.

При цьому, суд зауважує на те, що положення п. 200.23 ст. 200 ПК України є імперативною нормою закону, а інші норми Податкового кодексу України не передбачають, що стягнення пені, нарахованої на суму наявної бюджетної заборгованості з ПДВ, здійснюється лише після фактичного отримання платником податків суми такої заборгованості.

Оскільки кінцева дата нарахування пені, передбачена п. 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, наразі невідома, то при системному тлумаченні норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що позивач має право визначати період розрахунку пені в межах строку існування заборгованості бюджету з ПДВ.

Висновки щодо наявності у платника податку права звертатись з вимогами про стягнення пені незалежно від погашення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ висловлені Верховним Судом України у постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14. Зокрема, у названій справі зазначено, що Верховним Судом України, неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу ДКУ висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку із цим заборгованості бюджету з ПДВ не позбавляють платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Ця правова позиція має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підп. 8 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України.

Крім того, така правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України і в постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14, як право платника податків на стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості, що не була відшкодована, або відшкодована частково, підтверджено правовими висновками Верховного Суду в інших судових рішеннях, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 808/2177/16, від 19.03.2021 у справі № 818/1446/16. Обставини даної справи не суперечать правовим позиціям, висловленим у зазначених постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що ТОВ фірма «Харківагроснаб» вправі самостійно визначити період розрахунку пені у межах строку існування заборгованості бюджету з ПДВ.

Судом також перевірено правильність нарахування пені, наданої позивачем, розрахунок якої надано у додатку 1 до уточненої позовної заяви.

Щодо посилання відповідача-1 на відсутність механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, то суд відхиляє зазначені доводи, виходячи з наступного.

Суд звертає увагу, що у даній справі спірним питанням є право позивача на отримання пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, а не стягнення такого відшкодування.

У пункті 74 рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків.

Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ( рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, "Онер їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 211 51/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ( рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Щодо позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області суд зазначає наступе.

Правове регулювання здійснення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та строки проведення розрахунків станом на час спірних правовідносин визначено статтею 200 Податкового кодексу України. Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

За змістом пункту 2 Порядку №845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Податковим законодавством (в редакції на дату виникнення спірних відносин) передбачений порядок бюджетного відшкодування заявлених сум податку на додану вартість, який передбачає перевірку податковим органом заявленої до відшкодування суми та обов`язок такого органу у встановлений законом строк скласти за результатами перевірки висновок і подати його до органу державного казначейства.

Невиконання цього обов`язку спричиняє порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування податку на додану вартість, а такий спосіб судового захисту як стягнення підтверджених в ході визначених законом процедур сум бюджетного відшкодування спрямований на захист і відновлення порушеного права платника податків.

Висновок податкового органу є підставою для списання коштів з рахунків органів державного казначейства. Разом з тим, у випадку ненадання висновку, порушене право підлягає захисту в судовому порядку, а відповідні суми стягуються з рахунків органів казначейства на підставі рішення суду.

У спорах із публічних правовідносин, коли оскаржуються дії (бездіяльність) державного органу, які пов`язані із здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого ним органу (органів).

Започаткований в грудні 2016 року новий порядок бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, як і в попередні роки, передбачає залучення до процедури такого відшкодування не лише фіскального органу, але і органів державної казначейської служби.

Отже, у випадку несвоєчасного отримання такого відшкодування з вини будь-якого з таких органів, вони є носіями функції держави в такій процедурі і тому виступають в якості співвідповідачів у подібних правовідносинах.

Належним способом захисту порушеного права визначено саме стягнення пені за рішенням суду через органи казначейства.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Згідно з частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає:

1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства;

2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, реєстрації взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями;

3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України;

4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі Положення №215), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює бюджетне відшкодування податку на додану вартість (підпункт 2 пункту 4 Положення № 215); здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення №215).

Згідно з пунктом 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45) (далі Порядок №845), вказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №845 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Пунктом 23 Порядку №845 визначено, що стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної фіскальної служби.

Зважаючи на обставини справи, обгрунтованими є заявлені позовні вимоги до Головного Управління ДКСУ у Харківській області як до співвідповідача.

Слід звернути увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2016 №665 «Про перейменування деяких територіальних органів Державної казначейської служби» перейменовано Управління Казначейства у Ленінському районі м. Харкова в Управління Казначейства у Холодногірському районі м. Харкова.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Державної казначейської служби» від 23.11.2020 №1147 реорганізувано деякі територіальні органи Державної казначейської служби шляхом приєднання до окремих територіальних органів Державної казначейської служби, зокрема, Управління Казначейства у Холодногірському районі м. Харкова приєднано до Головного управління Казначейства у Харківській області.

Таким чином суд зазначає, що відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого територіального органу казначейської служби Управління Казначейства у Холодногірському районі м. Харкова як юридичної особи публічного права до Головного управління Казначейства у Харківській області.

Під публічним правонаступництвом у сфері управлінської діяльності органів державної влади слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно - правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Перехід до Головного управління Казначейства у Харківській області функцій і повноважень Управління Казначейства у Холодногірському районі м. Харкова як юридичної особи публічного права, що припиняється є фактом публічного правонаступництва, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.

Оскільки місцем реєстрації позивача є контролюючий (податковий) орган в межах Харківської області, отже списання пені нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування податку на додану вартість повинно здійснюватись Головним управлінням Казначейства у Харківській області.

Таким чином доводи відповідача-2, викладені у відзиві на позов, відповідають нормам чинного законодавства.

Щодо позовних вимог до ГУ ДПС у Харківській області суд зазначає наступне.

Так, відбулося, правонаступництво від Західної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" від 04.11.2015 №892 реорганізовано Західну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС та утворено Центральну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (код 39859805).

Отже правонаступником Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області є Центральна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Зазначене правонаступництво, зокрема, встановлено ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 у справі №820/1028/14, яка набрала законної сили 30.01.2017 відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, яке у силу положень частини четвертої статті 78 Кодексом адміністративного судочинства України є встановленим.

Щодо правонаступництва від Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області до ГУ ДФС у Харківській області, суд зазначає наступне.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання, як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби.

Відповідно до наказу ДФС України від 10.05.2018 №297 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Харківській області» реорганізовано, зокрема, Центральну, ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області шляхом її приєднання, як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Харківській області.

Головне управління ДФС у Харківській області є правонаступником усіх прав та обов`язків, зокрема, Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС м. Харкова.

Таке правонаступництво, зокрема, визначено також Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі №820/1028/14, яка набрала законної сили 02.10.2017 відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

Щодо правонаступництва від ГУ ДФС у Харківській області до ГУ ДПС у Харківській області (як юридичної особи), суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу. Пунктом 2 цієї постанови установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Крім того, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються шляхом приєднання до територіальних органів Державної податкової служби, Головне управління ДФС у Харківській області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Харківській області. А отже, Головне управління ДФС у Харківській області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Харківській області.

При цьому, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав.

Таким чином, Головне управління ДПС у Харківській області () є правонаступником Головного управління ДФС у Харківській області ()

Таке правонаступництво, зокрема, визначено також ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №820/1028/14, яка набрала законної сили 19.01.2021 відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, яке в силу положень частини четвертої ст.78 КАС України є встановленим.

Щодо правонаступництва від ГУ ДПС у Харківській області (як юридичної особи) до ГУ ДПС у Харківській області (відокремленого підрозділу юридичної особи) суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема, Головне управління ДПС у Луганській області.

Абзацами першим, третім - четвертим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення) (пункт 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227).

Згідно з наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи, зокрема, Головне управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 08.10.2020 року №556 Про ліквідацію територіальних органів ДПС ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема, Головне управління ДПС у Харківській області.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови №893.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Головне управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код 43143704) з 20.10.2020 перебуває у процесі припинення.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державна реєстрація створення відокремленого підрозділу юридичної особи Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43983495) проведена 30.09.2020, номер запису 008085321.

Частиною першою статті 21-1 Закону України від 17.03.2011 №3166-VI Про центральні органи виконавчої влади визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади.

Згідно з частиною другою статті 21-1 Закону України від 17.03.2011 №3166-VI Про центральні органи виконавчої влади територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, затверджуються керівником відповідного центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина третя статті 21-1 Закону України від 17.03.2011 3166-VI Про центральні органи виконавчої влади).

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Головне управління ДПС у Харківській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 Про затвердження положень про територіальні органи ДПС (далі - Положення), Головне управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - ДПС). ГУ ДПС забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Харківської області. ГУ ДПС є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Харківській області (). Основними завданнями ГУ ДПС (крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій (далі - ДПІ)) є: забезпечення реалізації державної податкової політики, здійснення у межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотримання порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 15, 22 пункту 4 Положення ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань здійснює погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; звертається до суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з підпунктом 12 пункту 5 Положення ГУ ДПС з метою організації своєї діяльності забезпечує самопредставництво ДПС та ГУ ДПС у судах через начальника ГУ ДПС, а також без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС через їхніх заступників, державних службовців підрозділів до функціональних повноважень яких належить представництво в судах інтересів ГУ ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС та ГУ ДПС в судах без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС.

ГУ ДПС є контролюючим органом (податковим органом, органом стягнення). У складі ГУ ДПС діють ДПІ, які є його структурними підрозділами та перелік яких затверджується окремим наказом ДПС. ДПІ діють на підставі цього Положення, у межах функцій, визначених статтею 19-3 Податкового кодексу України. Начальник ДПІ може забезпечувати загальну організацію та координацію роботи (не пов`язану з виконанням функцій, визначених статтею 19-1 Податкового кодексу України) структурних підрозділів ГУ ДПС, що територіально розміщені за адресою місцезнаходження ДПІ, з метою забезпечення їх комунікацій (пункт 7 Положення).

Отже, з 01.01.2021 відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Під публічним правонаступництвом у сфері управлінської діяльності органів державної влади слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно - правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Перехід до Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код 43983495) як відокремленого підрозділу функцій і повноважень Головного управління ДПС у Луганській області (ідентифікаційний код 43143704) як юридичної особи публічного права, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є фактом публічного правонаступництва, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.

Відтак суд зазначає, що позивачем правильно визначено, що належним відповідачем в даних правовідносинах має бути Головне управління ДПС у Харкіській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43983495).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість є обґрунтованими, а отже наявні правові підстави для повного задоволення адміністративного позову.

Разом з тим, позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача подати звіти про виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн.

Оскільки саме протиправна бездіяльність відповідача-1 призвела до несвоєчасного повернення Позивачу суми бюджетного відшкодування (встановлено відповідними судовими рішеннями у справі № 820/1028/14), та як наслідок нарахування пені відповідно до вимог п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області код ЄДРПОУ ВП 43983495.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (Помірки, будинок 70, місто Харків, 61070, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (вулиця Бакуліна, будинок 18, місто Харків, 61166, ) - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" пеню у сумі 3 143 713,90 грн. (три мільйони сто сорок три тисячі сімсот тринадцять тисяч гривен 90 копійок) за період з 25.12.2013 по 21.07.2021, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за серпень 2012 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" у розмірі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 19.08.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва