Справа № 640/14097/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 серпня 2021 року м. Київ № 640/14097/21

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Григорович П.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску строку звернення до суду та зазначенням обставин, які унеможливили звернення позивача до суду з даним позовом протягом шести місяців.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при залишенні позову без руху, що також підтверджено позивачем в позовній заяві, у відповідь на заяву ОСОБА_1 , 18.01.2018 листом за № 3Г1К/262 останній було відмовлено у включенні інформації щодо неї до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, у зв`язку з тим, що договір у неї укладено з ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» без участі ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». З моменту отримання даного листа - 18.01.2018 ОСОБА_1 вважає своє право порушеним.

З даним позовом позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва лише 18.05.2021.

Посилання позивача на норми Цивільного процесуального кодексу України, судом було відхилено, оскільки строк звернення до адміністративного суду встановлено статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В заяві про поновлення строку звернення до суду позивач самостійно зазначає, що з позовною заявою вона мала звернутись до 19.07.2018 р (6 міс. від 18.01.2018), проте не змогла цього зробити з поважних причин, оскільки є людиною похилого віку та інвалідом ІІ групи.

Однак, до позовної заяви позивачем не надано жодного доказу фізичної неможливості реалізувати своє право на звернення до суду протягом 6 місяців від 18.01.2018. Посилання позивача на похилий вік та інвалідність судом відхиляються, оскільки позивачем не надано медичних або інших документів, які б підтверджували фізичну неспроможність позивача звернутись до суду з 18.01.2018 до 19.07.2018.

Подана позивачем копія Витягу з медичної картки стаціонарного хворого №1430/19, судом відхиляється, як належний доказ поважності причин пропуску строку звернення до суду, адже відповідно до вказаного Витягу позивач перебувала на стаціонарному лікування з 28.02.2019.

Посилання позивача на встановлення з 12.03.2020 карантину на всій території України, судом відхиляються, адже строк звернення до суду сплинув ще 19.07.2018.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна за змістом норма містилась в ч.2 ст.99 КАС України (в редакції станом на 18.01.2018 - дату коли позивач дізналась про порушення своїх прав).

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

За змістом ч.2 ст.123 КАС України, якщо вказані особою в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивачем до суду не надано, у зв`язку з чим позов належить повернути.

Керуючись статтями 122, 123, 248 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути.

Ухвалу про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович