Справа № 420/5657/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5657/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 квітня 2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

20 квітня 2021 року до суду від позивача за вх.№20028/21 надійшла належним чином оформлена позовна заява з додатками (у 3-х примірниках), в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправними дії Департаменту фінансово-облікової політики МВС України щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 01.12.2020 №Д-23570/15 та від 25.01.2021 №Д-1613/15 у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 вищої - І (першої) групи інвалідності відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 року (довідка серії 12 ААБ №730176);

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 26.10.2020 №14/1200, №14/Д-194 від 31.03.2021, у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 вищої - І (першої) групи інвалідності, відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 року (довідка серії 12 ААБ №730176);

3. Зобов`язати Департамент фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11.11.2020 та від 12.01.2021 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, нарахувати йому грошову допомогу у зв`язку із встановленням вищої - І (першої) групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II (другої) групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року;

4. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянута заяви (рапорта) ОСОБА_1 №Д-9888 від 24.09.2020, №Д-194 від 18.03.2021 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, підготувати та направити до МВС України висновок щодо призначення йому грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої - І (першої) групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II (другої) групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрат працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року, та виплатити грошову допомогу у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності відповідно до зазначеного Порядку.

Ухвалою від 23 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№20028/21), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року доручено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії доказів призначення та виплати 26.12.2018 позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, а також інформацію з доказами на її підтвердження щодо складання та затвердження висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяв (рапортів) ОСОБА_1 від 24.09.2020 №Д-9888 та від 18.03.2021 №Д-194. Зупинено провадження по справі №420/5657/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 20.08.2021 поновлено провадження у справі №420/5657/21.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з грудня 2017 року його було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) на підставі свідоцтва про хворобу, яким встановлено діагноз про причинний зв`язок захворювання (травми): «захворювання, так пов`язане з проходженням служби в поліції». 15.01.2018 йому було встановлено ІІ групу інвалідності та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області виплачено одноразову грошову допомогу. 01.09.2020 позивачу встановлено І групу інвалідності та підтверджено втрату професійної працездатності у 30 відсотках до попередніх. Позивач звернувся з відповідними заявами про виплату одноразової допомоги до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, проте, отримав відмову. Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду.

07 травня 2021 року до суду (вх.№ЕП/12524/21) від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та зазначає, що позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на приписи чинного законодавства.

12 травня 2021 року до канцелярії суду (вх.№23778/21) від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якій позивач зазначає, що норми законодавства у спірних правовідносинах підлягають застосуванню у редакції на момент встановлення первинної групи інвалідності, а не на момент розгляду заяви, оскільки, на його думку, внесеними змінами звужене його право.

02 червня 2021 року до канцелярії суду (вх.№28362/21) від Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач не погоджується з вимогами позивача, що викладені у позовній заяві та вказує, що висновок про призначення одноразової грошової допомоги затверджує/відмовляє у головних управліннях Національної поліції начальник головного управління, отже, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України не має повноважень розглядати заяви та приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги.

14 червня 2021 року до суду (вх.№ЕП/16070/21) від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли заперечення на відповідь на відзив у якій відповідач зазначає, що навіть якщо застосовувати законодавство, яке було чинне на момент встановлення первинної групи інвалідності позивачу, він не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вища група інвалідності встановлена після спливу двох років після первинного встановлення.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивами відповідачів на позовну заяву, відповідями на відзиви, запереченнями, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №517/2 від 27.12.2017 (а.с.67-67 зворот), ОСОБА_1 має діагноз і постанову М(ВЛ)К про причинний зв`язок захворювання (травми) захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №2021 о/с від 29.12.2017 (а.с.66), старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №891564 від 18.12.2018 (а.с.69) та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №127751 від 15.01.2018 (а.с.70), ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, ступінь втрати професійної працездатності становить 60 відсотків.

23 квітня 2018 року начальник Головного управління Національної поліції в Одеській області затвердив висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.131), відповідно до якого нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 158580,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №13235 від 22.12.2018 (а.с.74), Головне управління Національної поліції в Одеській області перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 158580,00 грн.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №730176 від 10.08.2020 (а.с.72) та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128962 від 01.09.2020 (а.с.71), ОСОБА_1 є інвалідом І групи, ступінь втрати професійної працездатності становить 30 відсотків до попередніх.

23 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою (рапортом) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності до Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.61).

22 жовтня 2020 року начальник Головного управління Національної поліції в Одеській області затвердив висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.134), відповідно до якого одноразова грошова допомога не нарахована та зазначено про раніше виплачену грошову допомогу у розмірі 158580,00 грн.

26 жовтня 2020 року Головне управління Національної поліції в Одеській області направило на адресу ОСОБА_1 лист №14/1200 (а.с.62) у якому повідомило, що повертає надані документи для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з відмовою у виплаті. Зазначало, що «відповідно до підпункту 4 пункту 1 ст.97 Закону України «Про національну поліцію» ОГД призначається і виплачується у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення із поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Згідно наданих документів Вас звільнено з поліції 29 грудня 2017 року, а І групу інвалідності встановлено 10 серпня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, підстави для нарахування та виплати Вам одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського відсутні».

11.11.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України (а.с.54-55) у якій, з огляду на довідку серії 10 ААА №128962 про підтвердження втрати професійної працездатності у 30 відсотках до попередніх, просив призначити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності І групи інвалідності (інвалід армії) та відповідно більшого відсотку втрати працездатності, з урахуванням раніше виплаченої суми, згідно постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України надав ОСОБА_1 лист від 01.12.2020 №Д-23570/15 (а.с.56) у якому зазначив, що порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги регулюється положеннями Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, а відтак, підстави для призначення позивачу, як працівнику поліції, одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням групи інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 відсутні.

12.01.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України (а.с.57-58) у якій просив призначити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності І групи інвалідності (інвалід армії) та відповідно більшого відсотку втрати працездатності, з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ №249 від 05.04.2019).

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України надав ОСОБА_1 лист від 25.01.2021 №Д-1613/15 (а.с.59) у якому зазначив, що стосовно призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, позивачу, як поліцейському, слід звертатися за місцем проходження служби, тобто до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.63-64) у якій просив призначити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності І групи інвалідності (інвалід армії) та відповідно більшого відсотку втрати працездатності, з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ №249 від 05.04.2019).

На вказану заяву від 18.03.2021, Головне управління Національної поліції в Одеській області надало лист від 31.03.2021 №14/Д-194 (а.с.65), у якому зазначило, що «заява від 24.09.2020 №Д-9888 про призначення одноразової грошової допомоги була розглянута відповідно до вимог статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та прийнято рішення про відмову у виплаті, про що Вас повідомлено листом від 26.10.2020 №14/1200. Враховуючи вищевикладене, повертаємо надані Вами документи».

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернулась з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293, та набрав чинності з 29.02.2016.

Порядком №4 визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності, тобто Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в порядку та на умовах визначених Порядком № 4.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Підпунктом б п.3 ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до ч.1 ст.101 Закону України «Про Національну поліцію» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно з п.8 Розділу 4 Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Водночас з 14.05.2019 до Порядку №4 було внесено зміни, зокрема п.8 Розділу 4 в редакції від 14.05.2019 визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У зв`язку зі зміною групи інвалідності позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області з заявою на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, відповідач відмовляючи у доплаті у зв`язку зі зміною групи інвалідності вказує, що відповідними змінами встановлено обмеження у праві особи на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Зокрема, внесеними змінами у Порядок №4 виключено можливість отримання особою одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни саме інвалідності.

На думку суду, зазначене вказує на обґрунтованість доводів відповідача стосовно того, що на час виникнення спірних правовідносин, а саме: реалізації позивачем свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, діяла нова редакція п. 8 Порядку № 4 від 14.05.2019.

Щодо посилання позивача на те, що внесеними змінами звужено право саме осіб з попередньо встановленою інвалідністю на отримання одноразової допомоги в більшому розмірі та наявність певних ознак дискримінації з боку держави відносно осіб, що попередньо отримали інвалідність, суд зазначає про таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» від 11 червня 2002 року, заява №36042/97). Відмінність у ставленні також є дискримінаційною, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21 лютого 1997 року, заява №20060/92; рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року, заява №10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року №14-рп/2004).

Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, також виключає дискримінацію, що випливає з визначень прямої та непрямої дискримінації, наданих у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».

Як випливає з практики Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на їх конвенційні права (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, пункт 39, від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 170).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення і застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення Європейського суду з прав людини від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, пункти 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, пункт 65).

У рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З цього приводу необхідно вказати, що відповідно до ч. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄЄ), антикорупційної та тендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Наказ Міністерства внутрішніх справ України № 249 від 05.04.2019 року, яким було внесено зміни до Порядку № 4, перед держаною реєстрацією було перевірено на відповідність нормам Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, й не виявлено тих, чи інших порушень прав людини та громадянина.

Більше того, визначальну роль при формуванні правових засад організації та діяльності Національної поліції України, статусу поліцейських, а також порядку проходження служби в Національній поліції України має Закон України «Про Національну поліцію». Даний закон, у свого чергу, визначає порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (ст.ст. 97-101 Закону). Саме Закон регулює порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Даним Законом визначено право особи на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках зазначених у ст.97 зазначеного закону. Проте, права на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності Закон не містить. Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги, коли йому було встановлено II групу інвалідності. Водночас Порядок №4 встановлює чітку послідовність дій при призначені та виплаті одноразової грошової допомоги. Можна сказати, що п.8 Порядку №4, напроти, збільшує обсяг осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у більшій сумі.

У той же час судом не взято до увагу практику Європейського суду з прав людини по аналогічним питанням. Так, заслуговує на увагу позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок №4 не позбавляє позивача права на отримання допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи інша причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Крім того, суд зазначає, що положеннями Закону України «Про національну поліцію» не передбачено право на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності, а визначено лише право особи на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках встановлених ст.97 цього закону. Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги, коли йому було встановлено ІІ групу інвалідності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 26.10.2020 №14/1200, №14/Д-194 від 31.03.2021, у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 вищої - І (першої) групи інвалідності, відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 року (довідка серії 12 ААБ №730176)та погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої.

Оскільки вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянута заяви (рапорта) ОСОБА_1 №Д-9888 від 24.09.2020, №Д-194 від 18.03.2021 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, підготувати та направити до МВС України висновок щодо призначення йому грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої - І (першої) групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II (другої) групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрат працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року, та виплатити грошову допомогу у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності відповідно до зазначеного Порядку є похідною від вимоги про визнання протиправними дії відповідача, з огляду на те, що судом не встановлено протиправності таких дій, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови з підстав, зазначених у листах від 01.12.2020 №Д-23570/15 та від 25.01.2021 №Д-1613/15 у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 вищої - І (першої) групи інвалідності відповідно до висновку МСЕК від 01.09.2020 року (довідка сері 12 ААБ №730176) суд зазначає, що, як вбачається з зазначених листів відповідача, рішення щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги ним не приймалось, а було роз`яснено норми права, які підлягають застосуванню (лист від 01.12.2020 №Д-23570/15) та орган, який уповноважений розглядати зазначені у заяві питання (лист від 25.01.2021 №Д-1613/15), а відтак, суд не вбачає у зазначених діях Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України протиправності.

Вимога зобов`язати Департамент фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11.11.2020 та від 12.01.2021 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, нарахувати йому грошову допомогу у зв`язку із встановленням вищої - І (першої) групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II (другої) групи інвалідності, шляхом прийняття рішення у порядку, передбаченому розділом IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом МВС №4 від 11.01.2016 року є похідною від вимоги про визнання протиправними дії відповідача, з огляду на те, що судом не встановлено протиправності таких дій, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

- Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України (вул.Богомольця, 10, м.Київ, 01601, );

- Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська, буд.12, м.Одеса, 65014, ).

Суддя Вовченко О.А.