Справа № 300/1644/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1644/21 пров. № А/857/11853/21 №А/857/13363/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 300/1644/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції -Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення - 19.05.2021 року, 28.05.2021 року

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

14.04.2021 представник ОСОБА_1 (далі - позивач) вернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області(далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області припинити обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її розміру, з урахуванням постанови Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а та постанови Восьмого апеляційного адміністративного сулу віл 08.07.2019 у справі №300/329/19;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86 щодо обмеження з 01.03.2021 розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо виведення переплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.;

- скасувати виведену ОСОБА_1 переплату пенсії за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом війни II групи, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та з 1992 року отримує пенсію по інвалідності згідно норм статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження. Також відмічає, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (правонаступник - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) задоволено повністю. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, серед іншого, проводити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - без обмеження заробітної плати за фактично відпрацьований час за дні роботи в зоні відчуження та без обмежений сум нарахованої та виплачуваної пенсії з 01.01.2016. Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 16.11.2016 подано до суду звіт про виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а, згідно якого відповідачем добровільно було виконано вказане рішення суду та проведено відповідний перерахунок пенсії з 01.01.2016 без будь-яких обмежень розміру пенсії та виплачено усю заборгованість за рішенням суду. Крім того, позивач зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №300/329/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та, серед іншого, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке є правонаступником Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №486 від 12.07.2017, з 01.12.2018. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №300/329/19 з 01.07.2019 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 12.07.2017). В подальшому, відповідач протиправно, на думку представника позивача, зменшив розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 30 458,07 грн. до 17 690,00 грн. Також представник позивача посилається на те, що відповідач у своєму листі №0900-0304-8/10538 від 25.03.2021 повідомив позивача про те, що за період з липня 2019 року по березень 2021 року ОСОБА_1 виведено переплату пенсії в розмірі 188 440,89 грн. При цьому, жодних зловживань, які б призвели до виплати пенсії в більшому розмірі, з боку позивача допущено не було, а отже й підстав для вирішення питання про відшкодування так званої переплати пенсії у відповідача немає. Дані дії відповідача, на думку представника позивача, погіршують становище ОСОБА_1 щодо виплати гідної пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) щодо виведення переплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (правонаступник - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) задоволено повністю. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області проводити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - без обмеження заробітної плати за фактично відпрацьований час за дні роботи в зоні відчуження та без обмежений сум нарахованої та виплачуваної пенсії з 01.01.2016. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області донарахувати та виплатити різницю недорахованої та не виплаченої суму пенсії з урахуванням фактично виплаченої.

А тому висновок суду першої інстанції є помилковим, що розмір пенсії позивача перевищив максимальний розмір тільки з 01.12.2018 року, адже таке перевищення ще мало місце з 01.01.2016 року згідно перерахунку проведеного на підставі вищенаведеного рішення суду, яким чітко зобов`язано проводити нарахування пенсії без обмеження суми нарахованої та виплачуваної пенсії.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

25.05.2021 представник позивача подала суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучила докази понесення такої допомоги.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Додаткове рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу та просить скасувати додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року та прийняти нове, яким стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, колегія суддів приходить до переконання, що вони підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що пенсіонер не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Отже, на пенсіонера може бути покладений обов`язок про повернення надміру виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення об`єктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність об`єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних.

В даному випадку, відповідачем у відзиві вказано, що: "При виконанні Головним управлінням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 по справі №857/5621/19 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №486 від 12.07.2017, з 01.12.2018 помилково не застосовано обмеження граничного розміру пенсійної виплати. У випадках, коли зобов`язання, що покладені судовим рішенням на Головне управління не визначають окремий порядок проведення перерахунку пенсії, перерахунок пенсії здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства, тому з 01.03.2021 пенсійну справу позивача приведено у відповідність до норм чинного законодавства".

Таким чином, суд встановив, що в даному випадку відсутні зловживання з боку ОСОБА_1 , а також ним не подавалось відповідачу жодних недостовірних даних. При цьому, пенсійний орган з власної вини помилково не застосовував обмеження граничного розміру пенсії позивача.

З врахуванням викладеного, є протиправним з боку відповідача виведення переплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.

В свою чергу, на переконання суду першої інстанції, перерахунок пенсії з обмеженням граничного розміру пенсії є законним і обґрунтованим та не призвів до зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , яку він отримував до цього. У даному випадку відмова відповідача у незастосуванні обмеження максимальним розміром пенсії за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за №796-XII від 28.02.1991.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (правонаступник - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) задоволено повністю. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області проводити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - без обмеження заробітної плати за фактично відпрацьований час за дні роботи в зоні відчуження та без обмежений сум нарахованої та виплачуваної пенсії з 01.01.2016. Зобов`язано Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області донарахувати та виплатити різницю недорахованої та не виплаченої суму пенсії з урахуванням фактично виплаченої (а.с. 20-21).

Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 16.11.2016 подано до Калуського міськрайонного суду звіт про виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а, згідно якого відповідачем добровільно було виконано вказане рішення суду та проведено відповідний перерахунок пенсії з 01.01.2016 без будь-яких обмежень розміру пенсії та виплачено усю заборгованість за рішенням суду (а.с. 22).

Надалі, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №300/329/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №486 від 12.07.2017. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке є правонаступником Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №486 від 12.07.2017, з 01.12.2018. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 23-26).

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №300/329/19 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини 2 статті 42 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови Кабінету Міністрів України №795 від 30.10.2013 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 12.07.2017).

Надалі, відповідач виявивши помилку щодо не застосування обмеження граничного розміру пенсійної виплати позивачу десятьма прожитковими мінімумами, рішенням від 29.03.2021 за №86 перерахував з 01.03.2021 розмір пенсії ОСОБА_1 , застосувавши обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідач вирішив вивести переплату пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, представник позивача звернулася до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII). Цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно положень статті 54 вказаного Закону №796-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

При цьому, відповідно до статті 67 Закону №796-XII (в редакції Законів №3668-VI від 08.07.2011, №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 за №3668-VI.

Так, приписи статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, визначають, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати 10 740,00 грн.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI, суд зазначає, що вказані норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Застереження у пункті 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII, що обмеження виплати максимального розміру пенсії застосовуються з 01.01.2016, означає, що пенсії, які призначені до 01.01.2016 та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені. Проте, їх перерахунок має відбуватися у відповідності до правил, передбачених абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Судова колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 по справі №580/234/19 зазначила, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Як наслідок, на осіб, у яких на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI, відповідно, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.06.2020 по справі №580/234/19.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в межах справи №580/234/19 Верховний Суд констатував, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI у контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом №3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Судом встановлено, що позивачу пенсію відповідно до статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначено з 1992 року.

Вказані положення Закону №3668-VI неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

З мотивів вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що перерахунок пенсії з обмеженням граничного розміру пенсії є законним і обґрунтованим та не призвів до зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , яку він отримував до цього.

Наведені вище висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19.

Крім того, зазначена правова позиція у подальшому неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 10.12.2020 у справі №580/492/19, від 05.11.2020 у справі №440/2423/19, від 24.09.2020 у справі №640/5854/19.

Щодо позовних вимог в частині виведення переплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надмірну можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються в судовому порядку. Про що було повідомлено позивача у листі від 25.03.2021 року (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що є протиправним з боку відповідача виведення переплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.

Однак апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази такого виведення, а саме лише повідомлення про наявну переплату пенсії жодним чином не порушило прав позивача.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд переглядаючи справу прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Як наслідок судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача та покладаються на позивача.

З мотивів вищенаведеного, колегія суддів прийшла до переконання, що є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позову, заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 139, 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 300/1644/21 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та заяві про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 25.08.2021 року