Справа № 160/15285/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15285/20
(суддя Царікова О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №160/15285/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 листопада 2020 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці (далі відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), Національної поліції України (далі відповідач-3), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-4) згідно з яким просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці Небеського Юрія від 21.10.2020 По особовому складу № 6о/с про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 "а" (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 , на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 21.10.2020;

- стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21.10.2020 по день ухвалення судового рішення;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невиконання вимог п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно ОСОБА_1 , що полягають у невжитті заходів для його переведення до органів поліції та не направлення рапортів та заяв ОСОБА_1 , в яких висловлено бажання проходити службу в органах поліції від 08.10.2018, 30.10.2018 та 16.11.2018 до Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області;

- визнати протиправними дії Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно ОСОБА_1 , що полягають у відсутності пропозицій призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду як працівника міліції;

- зобов`язати ГУНП в Дніпропетровській області та Національну поліцію України запропонувати ОСОБА_1 посаду в органах Національної поліції;

- стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, ГУНП в Дніпропетровській області, Національної поліції України, МВС України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі по 2500 грн. з кожного відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.10.2020 № 6о/с відповідно до вимог пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 а (за віком) полковника міліції ОСОБА_1 , начальника УМВС України на Придніпровській залізниці.

На думку позивача, оскаржений наказ є незаконним, оскільки підписаний особою, яка на час видання наказу не мала повноважень для його винесення. Крім того, Законом України Про Національну поліцію встановлено граничний вік перебування на службі у званні полковника до 60 років, а отже на дату винесення наказу позивачем не досягнуто граничного віку; при прийнятті оскарженого наказу відповідачами не розглянуто його заяву щодо продовження проходження служби у поліції. Разом з тим, приймаючи таке рішення відповідач - 1 порушив п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки діяв недобросовісно та не розсудливо, з порушенням принципу рівності перед законом та з порушенням пропорційності, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 21.10.2020 № 6о/с По особовому складу про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п.64 а (за віком), відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 21.10.2020.

Стягнув з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21.10.2020 по 29.04.2021 в розмірі 59141 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок одна) гривня 24 копійки.

Визнав протиправною бездіяльність Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно ОСОБА_1 , що полягають у відсутності пропозицій призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду як працівника міліції.

Зобов`язав Національну поліцію України та Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади в органах Національної поліції України.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці Небеського Юрія від 21.10.2020 По особовому складу № 6о/с прийнято протиправно, оскільки звільнення позивача відбулося без урахування положень підпунктів 2 та 3 пункту 8 Положення № 114 та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямований оскаржений наказ.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління МВС України на Придніпровській залізниці, оскаржило його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що: комплектація поліції здійснюється на підставі конкурсного набору; Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці не наділена повноваженнями щодо працевлаштування осіб на атестовані офіцерські посади в поліції; судом першої інстанції не вирішено довід позивача щодо відсутності повноважень у голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці на підписання оскарженого наказу; працівники органів внутрішніх справ отримують грошове забезпечення, а не середній заробіток.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що станом на 21.10.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не були внесені відповідні відомості про ОСОБА_2 , як голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме щодо визнання протиправною бездіяльності Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно ОСОБА_1 , що полягають у відсутності пропозицій призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду як працівника міліції та зобов`язання Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади в органах Національної поліції України, Національна поліція України оскаржила його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що: суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини справи які свідчать про те, що позивач не приймався на службу в поліцію, та відповідач-3 не має відношення до його звільнення та не був стороною, яка б приймала участь у інших справах з позивачем.

Посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено питання відповідності позивача вимогам до поліцейських та не надано відповіді на доводи Національної поліції України.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач просить у задоволені цієї апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Національної поліції України які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, пояснення представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, пояснення позивача який заперечував щодо їх задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарги та відзивів на них дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , з серпня 1992 року по 27 жовтня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

27.10.2014 наказом МВС України №2238 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці на підставі підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про очищення влади від 16.09.2014 року №1682-VIІ та пункту 62 а Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019, позивача поновлено на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 28.10.2014 та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу було допущено до негайного виконання.

01.08.2018 МВС України видано наказ № 979 о/с щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 28.10.2014.

Наказом МВС України від 16.01.2019 По особовому складу №26 о/с, відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 г (через скорочення штатів) з 16.01.2019.

Вважаючи своє звільнення від 16.01.2019 незаконним, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі №160/1744/19, залишеним без змін в частині поновлення позивача на посаді постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 16.01.2019 та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу було допущено до негайного виконання.

09.10.2019 МВС України видано наказ №968 о/с щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 16.01.2019.

Наказом МВС України від 10.10.2019 По особовому складу № 969 о/с відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 а (за віком).

Не погоджуючись з вищевказаним наказом про звільнення, позивач звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №160/11448/19 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі №160/11448/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 скасовано та позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України від 10.10.2019 По особовому складу № 969 о/с про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 а (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено позивача на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10.10.2019 року.

Наказом МВС України від 16.09.2020 №680 о/с По особовому складу поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10.10.2019 року.

Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.10.2020 По особовому складу №5 о/с поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10.10.2019 з підстави: наказ МВС України від 16.09.2020 №680о/с, лист Департаменту персоналу МВС України від 18.09.2020 №31327/-2020.

Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.10.2020 По особовому складу № 6 о/с звільнено полковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 а (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Правомірність та обґрунтованість вказаного наказу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці Небеського Юрія від 21.10.2020 По особовому складу № 6о/с прийнято протиправно, оскільки звільнення позивача відбулося без урахування положень підпунктів 2 та 3 пункту 8 Положення № 114 та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямований оскаржений наказ.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (далі - Положення №114).

Перелік спеціальних звань, які присвоюються особам, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, міститься у пункті 2 Положення № 114, зокрема, серед старшого начальницького складу - майор міліції, підполковник міліції, полковник міліції.

Пунктом 7 Положення № 114 встановлено вік перебування на службі в органах внутрішніх справ для осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань. Згідно з абзацом 2 вказаного пункту полковники міліції та полковники внутрішньої служби перебувають на службі в органах внутрішніх справ до 50 років.

Згідно з пунктом 8 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п`яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду.

У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров`я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років.

Згідно з підпунктом а пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Таким чином, особи старшого начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути звільнені у відставку на підставі підпункту а пункту 64 Положення № 114 за умови досягнення граничного віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання. У той же час, залишення на службі після досягнення граничного віку можливе лише у виняткових випадках за наявності такої необхідності у начальника та відповідності позивача вимогам до стану здоров`я.

Водночас, положеннями статті 76 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейські, які мають спеціальні звання полковник поліції перебувають на службі до досягнення ними 60 років.

Законом України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон № 580-VIII опублікований в газеті Голос України 06 серпня 2015 року за № 141-142, набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцевих та перехідних положення цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Пунктами 8, 9, 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Разом з тим, виходячи із позиції Верховного Суду, яку відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, судом першої інстанції обгрунтовано зроблено наступні висновки щодо правозастосування пунктів 8, 9, 10 розділу XI Прикінцевих і Перехідних положень Закону № 580-VIII, відносно того, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва і така ініціатива є обов`язковою. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України Про Національну поліцію.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №825/3636/15-а, від 12.08.2018 у справі №826/26698/15, від 27.02.2020 у справі №826/27239/15.

При цьому судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 , який перебуває у спеціальному званні полковника міліції, на дату винесення оскарженого наказу, досягнув 50 років, тобто граничного віку перебування на службі, встановленого п. 7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Однак, позивачем неодноразово висловлювалося бажання продовжити проходження служби, зокрема, і у новоствореному органі Національній поліції України, та наголошувалося про його відповідність всім вимогам, визначеним в Законі України Про Національну поліцію до поліцейських, що підтверджується його рапортами та заявами від 08.10.2018, від 30.10.2018, від 16.11.2018, від 03.12.2018, від 12.08.2020, від 18.09.2020, від 07.10.2020 до МВС України, Національної поліції, ГУНП в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці, копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже, ОСОБА_1 з моменту поновлення його в органах внутрішніх справ на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14, постійно висловлював своє бажання продовжити проходження служби у Національній поліції України, що було встановлено судовими рішеннями у справах №160/1744/19, №160/9286/18, №160/11448/19.

Означеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, також встановлено факт відсутності у ОСОБА_1 об`єктивної можливості реалізувати відповідне право на продовження проходження служби в органах поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону № 580-VIІI, визначених п. 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, у зв`язку з незаконним звільненням з посади, оскільки на час ліквідації органів МВС України та утворення органів Національної поліції України тривав розгляд адміністративної справи за його позовом про поновлення на посаді в органах МВС, що унеможливило звернення ОСОБА_1 с заявою про прийняття на службу до поліції з незалежних від нього підстав.

Оскільки позивач на час звільнення, працював в органах Міністерства внутрішніх справ України, то він мав право висловити бажання щодо переведення його до органів Національної поліції України лише після вирішення спору щодо законності прийнятого відносно нього наказу про звільнення та поновлення його на посаді в органах МВС. До його поновлення на відповідній посаді, згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі № 804/19009/14, підстав звертатися із заявою про переведення його до органів Національної поліції позивач не мав.

Таким чином, бажання позивача працювати в органах поліції фактично було висловлено в тому числі і, зокрема, шляхом звернення до суду за захистом порушеного права на працю.

В порушення вимог пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, з моменту поновлення позивача в органах внутрішніх справ на підставі рішення суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14 та до прийняття головою Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці наказу від 21.10.2020 №6 о/с про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 а (за віком), позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, відповідності вимогам до поліцейського та не вирішено питання про можливість переведення позивача до будь-якого підрозділу Національної поліції України.

Доказів наявності протилежних обставин відповідачами суду надано не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що звільнення позивача відбулося без урахування положень підпунктів 2 та 3 пункту 8 Положення № 114 та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямований оскаржений наказ голови Ліквідаційної комісії УМВС на Придніпровській залізниці від 21.10.2020 № 6о/с, що є підставою для визнання такого наказу протиправним та поновлення ОСОБА_1 на службі.

Крім того, суд першої інстанції враховуючи практику Верховного Суду щодо правозастосування пунктів 8, 9, 10 Розділу XI Прикінцевих і Перехідних положень Закону №580-VIII. обґрунтовано зазначив, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

Наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду в органах поліції, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва і така ініціатива є обов`язковою.

Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Враховуючи це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначене свідчить про те, що відповідачі -2,3 повинні були запропонувати ОСОБА_1 будь-які посади в новостворених органах поліції.

Між тим, відповідачі-2,3 і не заперечують факту відсутності з їх боку пропозицій позивачу посад в будь-якому органі поліції, а згідно доводів апеляційних скарг вважають, що чинним законодавством визначено порядок прийняття на службу до поліції лише на конкурсній основі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що доводи Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області стосовно того, що у випадку не прийняття особи до Національної поліції України шляхом видання наказу про призначення, вона може бути прийнята лише за результатами проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, є помилковими, оскільки лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ (постанова Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №821/73/16).

Щодо доводів відповідачів викладених в апеляційних скаргах щодо неврахування позиції відповідачів по цій справі та як наслідок прийняття неправильного рішення, інших загальних посилань на наявність у відповідачів прав передбачених законодавством та інших тверджень які сторонами не оспорюються слід зазначити наступне.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Крім того, відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, враховуючи те, що Національна поліція України оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині, колегія суддів вважає, що аргументи наведені в апеляційній скарзі цього правоохоронного органу є формальними та фактично зводяться до загального небажання вчиняти будь-які дії які б дозволили остаточно вирішити питання про поновлення трудових прав позивача.

Також слід зауважити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи відповідачів, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційних скаргах не має, а всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновки суду викладені в оскарженому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідачі зазначеного обов`язку не виконали.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №160/15285/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19 серпня 2021 року.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко