Справа № 480/4636/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 р.Справа № 480/4636/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.

представника відповідача: Кошеленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 21.12.20 року по справі № 480/4636/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 09.07.2019 за № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДФО у розмірі 4 728 222,70 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 3 782 578,16 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 945 644,54 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 09.07.2019 за № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДФО у розмірі 510,00 грн, в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями 510,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за умов невідповідності висновків суду обставинам справи, а також не повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що перевірка діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця виходить за межі предмета перевірки, оскільки відповідним наказом контролюючого органу визначена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи, а також не врахував того, що позивачем самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна як фізичною особою за ставкою 5 % від отриманої суми (вартості), а також земельних ділянок та 1,5 % військового збору в порядку ст. 167, ст. 172 Податкового кодексу України.

Вказує на ігнорування судом першої інстанції того, що органи податкової служби не мають права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішенням в кримінальній справі (на час розгляду справи здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000075 від 13.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 Кримінального кодексу України).

Зазначає про нарахування податкових зобов`язань контролюючим органом за відсутності первинної документації, а висновок експерта, який покладено в основу акта перевірки та податкового повідомлення-рішення від 09.07.2019 за № , не містить всього обсягу належних вихідних даних, тому визначити достовірну вартість об`єктів нерухомості для обчислення таких зобов`язань неможливо.

Посилається на необхідність врахування постанов Верховного Суду.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України та обставинами справи, встановленими судом першої інстанції. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У наданих листах відповідач додатково пояснив, що в періоді, який перевірявся (з 01.01.2016 по 31.12.2018) ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група зі сплатою єдиного податку у розмірі 20.0 %) та сплачував єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування. Водночас, за даними форми 1 ДФ фізична особа ОСОБА_1 у цей же період отримав дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна (земельні ділянки та будівлі) у загальній сумі 5 686 856 грн, у т. ч. за 2016 отримав 2812035 грн, за 2017 отримав 911658 грн, за 2018 отримав 1962262 грн, та навів розрахунок сум, визначених в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

У додаткових поясненнях відповідач зазначив, що відповідно до ухвали від 13.12.2018 слідчого судді Ковпаківького районного суду м. Суми експертами Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса проводилась комісійна судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза № 2097/2098 по кримінальному провадженню № 0000075 від 13.08.2018, результати якої враховано контролюючим органом при визначенні бази ПДФО позивача. Просить врахувати, що така експертиза проводилась без первинних документів, оскільки ОСОБА_1 їх не було надано ні під час обшуку, ні під час надання пояснень у рамках кримінального провадження № 0000075 від 13.08.2018.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року замінено Головне управління ДПС у Сумській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43995469), як правонаступника.

Від імені представника ОСОБА_1 , адвоката Миланича А. М., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке Другим апеляційним адміністративним судом залишено без розгляду, оскільки не скріплено кваліфікованим електронним підписом заявника.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, про що 10.06.2019 складений акт перевірки № 642/18-28-13-03-10//136 (а.с. 16-47).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки контролюючим органом 09 липня 2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 728 222,70 грн та № 3 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. ( а.с. 11, 12)

Позивач, уважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як убачається з матеріалів справи, в періоді, що перевірявся (з 01.01.2016 по 31.12.2018) ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група зі сплатою єдиного податку у розмірі 20,0 %) та сплачував єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за видами діяльності: 43.29. Інші будівельно-монтажні роботи; 43.32. Установлення столярних виробів; 43.33. Покриття підлоги й облицювання стін; 46.73. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля; 47.52. Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Водночас, за даними форми 1ДФ контролюючим органом установлено, що фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна (земельні ділянки та будівлі) у загальній сумі 5 686 856,00 грн, у т. ч. за 2,00 грн, за 2017 - 911658,00 грн, за 2,00 грн. ОСОБА_1 самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації такого нерухомого майна як фізичною особою - громадянином, за ставкою, встановленою статтею 172 Податкового кодексу України, у розмірі 5 відсотків.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про виникнення у позивача обов`язку сплати податку у відповідності до ст. 177 Податкового кодексу України, та вважає, що такий дохід отриманий позивачем в межах підприємницької діяльності.

Так, судовим розглядом установлено, що у періоді, який перевірявся контролюючим органом, позивачем збудовано та реалізовано двадцять три будинки в обслуговуючому кооперативі «Титул» на території Косівщинської сільської ради, частина з яких значиться як садові будинки, частина переведена в житлові.

На переконання колегії суддів така діяльність позивача є підприємницькою.

Так, відповідно до приписів ст. 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності. Тобто, фізична особа, перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності, може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід ураховувати, що при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).

Відтак, підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації на ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку. Аналізуючи ознаки, притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2018 збудовано двадцяти три об`єкти нерухомості загальною площею біля 25 тис. кв. м.

Надаючи оцінку такій діяльності, колегія суддів зазначає, що будівництво такої кількості однотипних об`єктів нерухомості (будинків) та їх подальша реалізація свідчить про мету отримання прибутку від такої діяльності, а не про задоволення власних (особистих) потреб громадянина, є систематичною.

Комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж однотипних об`єктів нерухомості з метою отримання прибутку, свідчить про те, що така діяльність позивача для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька, а відтак, указані операції підлягають оподаткуванню за відповідними нормами Податкового кодексу України за ставкою 18 відсотків, незалежно від визначених видів господарської діяльності платника.

Як встановлено перевіркою, всі об`єкти нерухомості реалізовано шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, продавцем у яких зазначено ОСОБА_1 як фізичну особу.

Проте, з урахуванням наведених обставин, сам лише факт підписання договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю. Саме лише формулювання таких відносин, не може спростувати їх зміст.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 826/13138/15.

Реалізація нерухомого майна відповідно до Наказу Держкомстату від 23.12.2011 за 396 "Про затвердження Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності" відповідає коду 68.10. Купівля та продаж власного нерухомого майна. Цей клас включає: купівлю та продаж власного нерухомого майна:

- багатоквартирних будівель і житла;

- нежитлових будівель, у т. ч. виставочних залів, складських приміщень, магазинів і торгових центрів;

- земельних ділянок. Цей клас також включає: поділ територій на земельні ділянки без їх благоустрою.

Вид економічної діяльності за кодом 68.10 не зазначено у реєстраційних даних ФОП ОСОБА_1 . Разом з цим, така обставина не спростовує факт продажу будинків ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.

Систематичний продаж нерухомого майна у вказаному періоді (з 01.01.2016 по 31.12.2018) не було спростовано позивачем жодними належними, достовірними та допустимими доказами.

За операціями купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 сплачено податок з доходів фізичних осіб за ставкою 5 відсотків у 2016 у розмірі 141396,75 грн., у 2017 - у розмірі 45214,00 грн., у 2018 - у розмірі 55072,27 грн. та військовий збір за ставкою 1,5 відсотків у 2016 - у розмірі 42269,03 грн., у 2017 - у розмірі 13564,38 грн., у 2018 - у розмірі 7537,59 грн.

Однак, у порушення вимог пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, здійснення платником підприємницької діяльності у частині продажу об`єктів нерухомого майна призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на 19 026 969,00 грн., у т.ч. за 2018 - у сумі 19026969,00 грн.

При цьому будь-яких первинних документів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, на перевірку надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здійснюючи діяльність на спрощеній системі оподаткування та перевищивши граничний обсяг суми від здійснення операцій з продажу об`єктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню, позивач як фізична особа-підприємець повинен був перейти на загальну систему оподаткування з 30.06.2017, зареєструватися платником податку на додану вартість та здійснювати сплату податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Колегія суддів зазначає, що при наявності визначених Податковим кодексом України обставин для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, які можуть свідчити про заниження або завищення суми податкових зобов`язань, про порушення вимог законодавства платником податків фізичною особою, яка одночасно зареєстрована як фізична особа-підприємець, прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки щодо такої фізичної особи із урахуванням її статусу як підприємця та застосування відповідних наслідків, не призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 480/4100/19, встановлено, що відповідно до інформаційних баз даних ДФС ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 отримав доходи за ознакою «104» - сума доходу фізичних осіб, отримана від продажу (обміну) нерухомого майна (у т. ч. земельні ділянки та будівлі). Загальна сума виплаченого на користь ОСОБА_1 за ознакою «104» доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 складає 5686856,00 грн (у 2016 році - 2812935,00 грн, у 2017 році - 911658,00 грн, у 2018 - 1962262,00 грн).

При цьому, декларації про майновий стан і доходи до ДПІ за місцем реєстрації ОСОБА_1 як фізичною особою за отримання вищевказаних доходів не подавались. Така інформація отримана від нотаріусів, які здійснювали оформлення договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості за формою 1ДФ, яка зберігається і опрацьовується в ITC «Податковий блок».

З метою виконання функцій, покладених на контролюючий орган, відповідачем направлений на адресу лист від 28.02.2019 за № 1683/ФОП/18-28- 13-03 про надання пояснень та документів, який отримано ОСОБА_1 07.03.2019.

Згідно з отриманою ГУ ДФС у Сумській області відповіддю від 21.03.2019 позивач повідомив, що під час обшуку, проведеного 05.11.2018 Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області, вилучено речі та документи, які до цього часу не повернуті і знаходяться у Слідчому управлінні. При цьому, пояснення по суті заданих питань і копії первинних документів позивачем надані не були.

У зв`язку з ненаданням запитуваних контролюючим органом пояснень і документів ГУ ДФС у Сумській області ініційовано проведення позапланової документальної невиїзної перевірки та направлено на адресу реєстрації платника податків ОСОБА_1 копію Наказу від 21.05.2019 за № 977 та повідомлення про проведення перевірки від 21.05.2019 за № 163.

Зміст Наказу № 977 від 21.05.2019 свідчить, що підстави для проведення перевірки виникли відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, внаслідок ненадання пояснень та підтверджуючих документів на запит контролюючого органу.

Використання деяких матеріалів кримінального провадження під час проведення перевірки не свідчить, що вона має бути призначена саме на підставі п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

З урахуванням того, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі № 480/4100/19, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення при розгляді цієї справи, доводи апеляційної скарги про те, що для проведення вказаної перевірки згідно з пп. 78.1.11. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України має бути отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки відповідно до закону, якого у даному випадку не було, є безпідставним.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до судового рішення у справі № 480/4100/19, яке набуло законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Сумській області № 977 від 21.05.2019 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, а отже підстави для проведення перевірки - правомірні.

З огляду на викладене, не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що контролюючий орган не мав права приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення до винесення вироку.

Щодо посилання апелянта на те, що акт перевірки не підписано ревізором - інспектором О. О. Ладенко, колегія суддів зауважує, що вказана особа перебувала у відпустці, про що зазначено в акті. Разом з тим, акт перевірки підписано Головним ревізором - інспектором Р. О. Кобзаренко (а.с. 47 звор. бік, 1 том).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі № 480/4100/19 встановлено, що під час проведення обшуку слідчими не були вилучені документи, що стосуються оподаткування господарських операцій з продажу об`єктів нерухомості, а саме - ні документи, що підтверджують наявність використання ним найманої праці, ні видаткові накладні, договори, товарно-транспортні накладні, розрахункові документи, відомості, або будь-які інші документи первинного обліку господарської діяльності платника податків, внаслідок чого позивач був зобов`язаний надати запитувану податковим органом інформацію.

Проте, такі документи на вимогу контролюючого органу ОСОБА_1 надано не було.

Не надано також документів до матеріалів справи, витребуваних судом (щодо будівництва об`єктів нерухомості, якими силами будувалися будинки тощо).

За таких обставин, при визначенні бази оподаткування ПДФО контролюючим органом було використано інформацію судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області службовою запискою від 15.05.2019 за № 152/18-28-23-14 повідомлено контролюючий орган про те, що відповідно до ухвали від 13.12.2018 слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми експертами Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса проводилась комісійна судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза № 2097/2098 у кримінальному провадженні № 0000075 від 13.08.2018.

У подальшому, копію такого висновку надано контролюючому органу для врахування при проведенні перевірки позивача.

На підставі даних висновку контролюючим органом установлено суму заниження позивачем валового доходу від здійснення підприємницької діяльності від продажу позивачем об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік у розмірі 24 277 692,00 грн.

Сума чистого доходу позивача за 2018 рік як база нарахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності визначена у розмірі 19 864 993,00 грн, починаючи з 4-го продажу за 2018 рік, за виключенням доходів від продажу 07.04.2018 будинку 27 у розмірі 1755 112,00 грн, від продажу 27.04.2018 будинку 16 за 1 745 370,00 грн, від продажу 25.04.2018 будинку 15 за 1 750 241,00 грн та від продажу 03.05.2018 будинку 13 - 1 746 994,00 грн.

Таким чином, сума податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності, визначена спірним податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2019 за № , розрахована із суми чистого доходу від продажу об`єктів нерухомості за 2018 рік (19 861 746,00 грн) з урахуванням відсутності документально підтверджених витрат, за ставкою 18 %, та склала 3 575 114,28 грн (19 861 746,00 х 18 % = 3 575 114,28).

За даними Податкового розрахунку 1ДФ загальний річний оподатковуваний дохід ОСОБА_1 за ознакою «104» як фізичної особи склав:

- за 2016 рік - 2815935,00 грн, ПДФО за ставкою 5,0 % склав 140647,75 грн.,

- за 2017 рік - 911658,00 грн, ПДФО за ставкою 5,0 % склав 45583,90 грн.

Продаж (обмін) нерухомого майна у 2016-2017 роках оподатковано платником самостійно за ставкою податку з доходів фізичних осіб 5 % і у 2016 році позивачем сплачено 141 396,75 грн, у 2017 році 45 214,00 грн.

Разом з тим, за даними реєстру нерухомого майна за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 ОСОБА_1 продав 3 будинки 27, 16, 15, розташовані у Сумській обл., Сумського р-ну, Косівщинській сільській раді, обслуговуючий кооператив «Титул».

Загальний дохід, отриманий платником за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 за даними проведених експертиз склав 5 250 723,00 грн.

ПДФО за ставкою 5 % склав 262536,15 грн (5 250 723,00 х 5 % = 262536,15)

За даними АІС «Податковий блок» (зведена картка платника) позивачем у 2018 році самостійно сплачено ПДФО у сумі 55 072,27 грн, з урахуванням чого за результатами перевірки позивачу податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2019 за № визначено до сплати ПДФО (з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності) у сумі 207 463,88 грн (262536,15 - 55 072,27 = 207 463,88).

Штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2019 за № визначено на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у розмірі 25 % суми донарахованого податку, що склало 945 644,57 грн (893 778,57 + 51 865,97), згідно із розрахунком, наявним в матеріалах справи.

З урахуванням того, що судовим рішенням від 23.07.2020 у справі № 480/4100/19 встановлено, що декларації про майновий стан і доходи до ДПІ за місцем реєстрації ОСОБА_1 як фізичною особою за отримання вказаних доходів за 2016-2018 роки не подавались, що є порушенням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, застосування податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2019 за № штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн за кожен рік, що в загальному розмірі склало 510,00 грн, є правомірним.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справі № 560/3220/19, де вказувалося на те, що суди попередніх інстанцій не з`ясували та не перевірили порядок нарахування суми податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та не встановили, зокрема, чи сплачено позивачем суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % об`єкта оподаткування.

В цій справі, на виконання вимог суду, відповідачем надано розрахунок нарахувань за спірним податковим - рішенням, з якого встановлено, що контролюючим органом при нарахуванні сум податкових зобов`язань враховано фактичну сплату сум визначених податків позивачем під час реалізації нерухомого майна за ставкою 5 відсотків бази оподаткування.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на судову практику та висновки Верховного Суду, оскільки такі не є релевантними з огляду на те, що сформовані за обставин проведення контролюючим органом перевірок фізичних осіб, які не були зареєстровані як фізичні особи-підприємці на час здійснення перевірки.

З урахуванням установлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, діяв відповідно до норм чинного законодавства України та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом апеляційної інстанції досліджено всі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 по справі № 480/4636/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 20.08.2021 року