Справа № 334/7620/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 серпня 2021 року Справа № 334/7620/20 ЗП/280/41/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про індексацію грошового зобов`язання про сплату трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з Запорізького апеляційного суду відповідно до постанови від 26.05.2021 надійшла справа №334/7620/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про стягнення з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 21.02.2015 по 27.11.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 у справі №334/3/15-а у загальній сумі 5412,37 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 справу №№334/7620/20 передано на розгляд судді Артоуз О.О.

Ухвалою суду від 11.06.2021 прийнято до свого провадження справу №334/7620/20 (провадження ЗП/280/41/21) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про індексацію грошового зобов`язання про сплату трьох процентів річних. Вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому порядку).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних в сумі 5412,37 грн., з яких: 4584,37 грн. індекс інфляції та 828,00 грн. 3% річних. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 р. у справі № 334/3/15-а зобов`язано УСЗН Запорізької МР по Дніпровському району здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії 3 групи інвалідності, за 2014 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 у справі № 334/3/15-а відповідачем була нарахована сума компенсації у розмірі 4782,00 грн., яка на теперішній час не виплачена.

У зв`язку з чим, позивачем у зв`язку з простроченням виконання основного зобов`язання нараховано на суму основного боргу індекс інфляції та 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечує повністю, вказує, що управлінням нараховано позивачу на підставі постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 у розмірі 4782,00 грн. Проте, фінансування витрат по виплаті бюджетних коштів особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Ці видатки передбачаються законом про Державний бюджет на відповідний рік. На 2015 рік видатки бюджету на здійснення виплат за рішенням суду законом не були передбачені. Головним розпорядником бюджетних коштів, пов`язаним із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Міністерство соціальної політики України. Управління має право брати зобов`язання та витрачати бюджетні кошти на цілі і в межах, установлених затвердженими кошторисами і планами асигнувань.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 у справі №334/3/15-а було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та сплатити ОСОБА_2 щорічну грошову допомогу на оздоровлення. Оскільки у вказаних судових рішеннях не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстави для застосування положень ст..625 ЦК України у даному випадку відсутні. Судові рішення, на які посилався позивач у позовній заяві, стосуються саме стягнення грошових коштів, а не зобов`язання вчинити певні дії, а тому ці рішення не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи, у зв`язку з чим, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 у справі № 334/3/15-а зобов`язано УСЗН Запорізької МР по Дніпровському району здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії 3 групи інвалідності, за 2014 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених сум. Вказане вище рішення суду набуло законної сили - 21.02.2015.

На виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2015 у справі № 334/3/15-а відповідачем була нарахована сума компенсації у розмірі 4782,00 грн., яка на теперішній час не виплачена.

Предметом заявлених вимог по даній справі є стягнення з УСЗН Запорізької МР по Дніпровському району індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних в сумі 5412,37 грн., з яких: 4584,37 грн. індекс інфляції та 828,00 грн. 3% річних за період прострочення виконання основного зобов`язання з 21.02.2015 по 27.11.2020.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

У статті 11 Цивільного кодексу України зазначено: «1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. 3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. 5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 6.У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події».

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Як зазначено у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи суд не вбачає наявність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем як суб`єктом владних повноважень, наявність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

У відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Також, за змістом норми права наведеної у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Проте, у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 у справі № 334/3/15-а не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, а тому у справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене вище, а саме те, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 у справі № 334/3/15-а не визначено розмір заборгованості щодо перерахунку та виплати частини щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік позивача, стягнення грошових сум ним не встановлено, тобто між сторонами відсутні грошові зобов`язання, то суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу не підлягає задоволенню.

Аналогічне застосування норм права відображено у: постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі №826/7444/16 (адміністративне провадження №К/9901/44555/18); постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №826/17595/18; постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі №420/9227/20; постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021 у справі №646/4625/20, Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі №280/8863/20.

Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про індексацію грошового зобов`язання про сплату трьох процентів річних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Артоуз