Справа № 440/3016/21
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3016/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Клочка К.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Під час розгляду справи суд,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати капіталізованих платежів у сумі 1295480,84 грн .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно витягу з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та 29.12.2020 проведена державна реєстрація припинення. У зв`язку із цим управлінням здійснено капіталізацію платежів для продовження страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 1 295 480,84 грн. 04.02.2021 управлінням відповідачу направлено вимогу № 312-10 від 04.02.2021, яка повернулася з відміткою "неправильно зазначена (відсутня) адреса". Вимога відповідачем не оскаржувалася, заперечень щодо розрахунку ним не заявлялось.

Ухвалою суду від 1 квітня 2021 року зобов`язано Новооріхівську сільську раду Лубенського району Полтавської області надати суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

13 квітня 2021 року Новооріхівська сільська рада Лубенського району Полтавської області надала суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом. На підставі приписів частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, статей 257, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

07.05.2021 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позов подано передчасно, адже з моменту припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 жодної вимоги від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області не отримував. Відмітка "неправильно зазначена адреса" на конверті, наданому позивачем з позовом, не є доказом отримання ОСОБА_1 вимоги Фонду, як і не є доказом небажання відповідача отримати таку вимогу. Внаслідок цього відповідач був позбавлений можливості визнати цю вимогу, або висловити свої зауваження до неї.

Також представник відповідача звертає свою увагу на те, що Порядок № 986 не передбачає таких видів витрат, які зазначені позивачем в розрахунку потреб в капіталізації платежів. Розрахунок позивача порушує Порядок № 986, який передбачає, що капіталізація платежів проводиться окремо щодо кожного платежу.

Крім того, позивачем включено в розрахунок як витрати на забезпечення потерпілого автомобілем так і витрати на транспортне обслуговування, що є порушенням пункту 4 Порядку № 986. Також позивачем не вказано на яких умовах має надаватися потерпілому автомобіль. До позовної заяви позивачем не надано ні медичного висновку про наявність показань для забезпечення інваліда автомобілем, ні доказів, що потерпілий не має автомобілю та потребує забезпечення автомобілем.

Отже, на думку представника відповідача, позивачем складено розрахунок з порушенням Порядку № 986, тому він не може бути підставою для стягнення з відповідача капіталізованих платежів у розмірі 1 295 480,84 грн. До того ж стягнення такої суми з ОСОБА_1 є надмірним тягарем, який є неспівмірним з отримуваним ним доходом.

11.05.2021 судом отримано заяву позивача про збільшення позовних вимог на 73 493,98 грн.

17.05.2021 судом отримано відповідь на відзив, у якому позивач погоджується, що при складанні розрахунку Лубенським відділенням Фонду в графу 11 помилково включені разом з витратами на автомобіль витрати на медичне обслуговування та догляд, а не виділені в окрему графу, але суммарно це не впливає розмір капіталізованих платежів. Інші аргументи представника відповідача спростовуються наданими позивачем доказами.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 05.07.1996 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

28.04.2008 з працівником ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 від 29.04.2008 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом /а.с. 4-5/.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Лубенському районі, правонаступником якого є позивач, від 11.12.2008 № 1615/10074/10074/2 потерпілому ОСОБА_2 призначено щомісячну грошову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 353,93 грн.

Постановою Лубенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області від 22.04.2020 № 1605/10074/10074/125 потерпілому ОСОБА_2 продовжено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 2745,50 грн з 01.03.2020 безстроково.

Згідно витягу з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та 29.12.2020 проведена державна реєстрація припинення.

Враховуючи, що згідно з розрахунком потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілим на виробництві потреба в капіталізації складає 1295480,84 грн., позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаних коштів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду (далі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV, страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 1105-XIV кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати: 1) виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) створення резерву коштів Фонду в розмірі суми, необхідної для виплати всіх видів матеріального забезпечення, страхових виплат, передбачених цим Законом, в розрахунку не менш як на п`ять календарних днів; 3) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, матеріальне та соціально-побутове забезпечення його працівників; розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 4) фінансування заходів з профілактики страхових випадків.

Пунктом 5 частини 1 статті 11 Закону № 1105-XIV встановлено, що джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 1105-XIV, роботодавець зобов`язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986 (далі Порядок № 986).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку № 986, у цьому Порядку термін капіталізація платежів означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Згідно пункту 8 Порядку № 986, у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.

Зі змісту зазначених правових приписів та їх правового аналізу вбачається, що на роботодавця, який припинив свою діяльність та має обов`язки перед застрахованою особою внаслідок заподіяння шкоди її життю та здоров`ю покладається обов`язок по сплаті до Фонду соціального страхування України капіталізованих платежів.

У разі несплати застрахованою особою таких капіталізованих платежів, фонд соціального страхування зобов`язаний звернутись до останнього з відповідною вимогою.

При цьому, у випадку ігнорування сплати капіталізованих платежів за вимогою Фонду соціального страхування, останній наділяється правом на звернення до суду з позовом про його стягнення, як крайнього заходу погашення такої заборгованості.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.05.2020 у справі № 820/315/17, від 30.05.2018 у справі № 822/1472/17, від 06.06.2018 у справі № 811/289/16, від 17.10.2018 у справі № 822/1544/16, згідно яких, якщо виникає спір через відмову суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрував припинення своєї підприємницької діяльності, виплатити ці платежі, то такі спори підлягають розгляду відповідно до правил Кодексу адміністративного судочинства України судами адміністративної юрисдикції.

Водночас, у спірних правовідносинах належних доказів звернення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області до ФОП ОСОБА_1 із відповідною вимогою позивач не надав, внаслідок чого неможливо встановити факт відмови ФОП ОСОБА_1 сплачувати капіталізовані платежі.

На підтвердження направлення вимоги № 312-10 від 04.02.2021 позивачем надано копію фіскального чеку від 04.02.21 /а.с. 15/, копію рекомендованого повідомлення /а.с. 17, зворотній бік/ та копію конверту /а.с. 17/, з якого вбачається, що поштову кореспонденцію повернуто "у зв`язку із неправильно зазначеною (відсутньою) адресою".

Наведені докази свідчать, що відповідач не відмовлявся отримувати вимогу Фонду № 312-10 від 04.02.2021, повернення поштової кореспонденції сталося не з його вини.

Водночас, позивачем не надано і доказів того, що ним повторно направлялася вимога № 312-10 від 04.02.2021 на адресу відповідача, як і доказів того, що йому щось завадило це зробити.

Згідно листа ВК Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області № 247 від 09.04.2021 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 з 29.07.1996 /а.с. 29/.

Кореспонденція від суду отримується відповідачем за даною адресою.

Невручення відповідачу вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, окрім того, що відповідач не був обізнаний про обов`язок сплати капіталізованих платежів, позбавило його права висловити свої зауваження з приводу їх розрахунку та скористатися процедурою досудового врегулювання спору.

За приписами частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Сторонами заявлено і інші доводи, які взяті судом до уваги, однак не зазначені в даному рішенні, оскільки мають опосередковане відношення у вирішенні даного спору.

При цьому судом враховується пункт 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищенаведене звернення позивача до суду є передчасним, а, відтак, позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код41319427) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко