Справа № 420/598/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/598/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (66301, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Армійська (Самборського), 21; ) про скасування рішення про визнання протиправною та скасування постанови Подільського прикордонного загону про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Молдови НОМЕР_2 , виданий 22.12.2017 року, ASP; визнання протиправним та скасування рішення Подільського прикордонного загону від 03 квітня 2019 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову Подільського прикордонного загону про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Молдови НОМЕР_2 , виданий 22.12.2017 року, ASP;

визнати протиправним та скасувати рішення Подільського прикордонного загону від 03 квітня 2019 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. позовну залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 р. ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. скасовано; визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та постанови; поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та постанови; направлено до Одеського окружного адміністративного суду справу для продовження розгляду.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, 14.06.2021р. справа № 420/598/20 розподілена на суддю Самойлюк Г.П.

Ухвалою від 16.06.2021р. прийнято до провадження адміністративну справу та визначено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Самойлюк Г.П. в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); призначено судове засідання по справі на 15.07.2021 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанову Подільського прикордонного загону про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років ОСОБА_1 прийнято за відсутності визначених законодавством підстав, оскільки постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП станом на 03.04.2019р. не набрала законної сили. Окрім того, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства може супроводжуватись забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки, проте відповідачем прийнято рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років. Позивач акцентував увагу на тому, що при винесенні рішення про примусове повернення за межі України іноземця на відповідача не покладено обов`язку винесення постанови про заборону щодо дальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7627/20 від 20.02.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що 03.04.2019р. о 07 год. 30 хв. позивач здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску через Державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». За вказаним фактом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за ч.1 ст. 2014-1 КУпАП (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України); за ч.1 ст.203 КАС України (Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України). Також за вказаним фактом 03.04.2019р. за порушення ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, про що ОСОБА_1 повідомлено під підпис 03.04.2019р. За обома правопорушеннями позивач визнав вину та 03.04.2019р. сплатив штрафи за вчинення правопорушення. Також позивача 03.04.2019р. ознайомлено з постановою про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років.

З урахуванням приписів ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», абз. 4 п. 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р., органу охорони державного кордону для прийняття рішення про примусове повернення достатньо того факту, що особу затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, що свідчить про безпідставність тверджень позивача, що лише набрання рішенням суду законної сили є належною підставою для прийняття рішення про примусове повернення. Відповідно до абз. 2 п. 2.3 вищевказаної Інструкції, ч.2 ст. 14, ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в`їзду в Україну приймається строком на п`ять років.

10.03.2020р. (вх. № 10858/20) від позивача надійшла відповідь на відзив.

До судового засідання 15.07.2021 р. сторони не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та завчасно.

15.07.2021 р. (вх. № ЕП/19125/21) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

15.07.2021 р. (вх. № 37719/21) від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2019 р. о 07 год. 30 хв. громадянин Республіки Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску через Державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», з зв`язку з чим щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308570 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України) (т.1, а.с. 71).

За наслідками проведення бесіди з ОСОБА_1 та в ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 на територію України потрапив на законних підставах через пункт пропуску «Кучурган» 18.12.2018 р. Термін його законного перебування скінчився 18.03.2019 р.

Великомихайлівським районним судом Одеської області 03.04.2019 р. у справі №498/275/19 винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400,00 грн.).

За перевищення терміну перебування на території України на громадянина Республіки Молдова було складено протокол про адміністративне правопорушення (ПдРУ № 308571) за ч.1 ст. 203 КУпАП (Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України) (т.1, а.с. 78).

Великомихайлівським PC ГУ ДМС України в Одеській області за результатами розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення ПН № 003273, якою накладено на ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП штраф в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. (т.1, а.с. 79).

Також Великомихайлівським PC ГУ ДМС України в Одеській області за вказаним фактом 03.04.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, про що ОСОБА_1 було повідомлено під підпис, що підтверджується розпискою від 03.04.2019 р., де громадянин Республіки Молдови ОСОБА_1 особисто розписався, та був ознайомлений з вчиненим правопорушення та прийнятим відносно нього рішенням (т.1, а.с. 80-85).

03.04.2019 р. Подільським прикордонним загоном Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, враховуючи, що 03.04.2019 р. о 07 год. 30 хв. на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Велика Михайлівка» виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спробував незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Молдова в пішому порядку, без вантажу, поза пунктом пропуску через державний кордон України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 201401 КУпАП, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України 03.04.2019р. (т.1, а.с. 86).

03.04.2019 р. Подільським прикордонним загоном Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, на підставі пп.1 п.1 ст. 13, п.2 ст. 14, п.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну, якою заборонено громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який народився у Республіці Молдова, Слободзейський район, с. Чобручі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, постійно проживає в АДРЕСА_1 , в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років (т.1, а.с. 87-88).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

Згідно ч.3 ст. 21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно з ст.1 Закону України "Про державну прикордонну службу України", на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема, здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон, виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-VI від 22.09.11р.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

За змістом ч.ч. 3-6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно абзаців 1, 4 п. 5 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р., підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, зокрема, є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.04.2019 р. о 07 год. 30 хв. громадянин Республіки Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску через Державний кордон України, порушивши вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», з зв`язку з чим щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308570 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України) (т.1, а.с. 71).

Великомихайлівським районним судом Одеської області 03.04.2019 р. у справі №498/275/19 винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400,00 грн.).

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України) визнається позивачем та підтверджується матеріалами справи.

Твердження позивача про відсутність підстав для прийняття постанови Подільського прикордонного загону про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років ОСОБА_1 , оскільки постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП станом на 03.04.2019р. не набрала законної сили, судом відхиляються, враховуючи, що згідно приписів ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», абз. 4 п. 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р., органу охорони державного кордону рішення про примусове повернення приймається у разі затримання іноземців або осіб без громадянства у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо рішення Подільського прикордонного загону від 03 квітня 2019 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є правомірним та відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Таким іноземцям та особам без громадянства органами охорони державного кордону забороняється в`їзд в Україну строком на п`ять років. Відомості про них в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

За змістом п.2.1 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в України іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011р., рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону, зокрема, в разі: г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску; д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в України іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011р., передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону, зокрема, щодо осіб, зазначених у частині другій статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", у разі прийняття рішення про їх примусове повернення.

Таким чином, враховуючи факт затримання позивача у межах контрольованого прикордонного району під час спроби/після незаконного перетинання державного кордону України та прийняття рішення про примусове повернення позивача, приписи пп.1 п.1 ст. 13, п.2 ст. 14, п.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідачем правомірно прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну, якою заборонено громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Рішення прийнято одразу після виходу судді із щорічної відпустки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (66301, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Армійська (Самборського), 21; ) про скасування рішення про визнання протиправною та скасування постанови Подільського прикордонного загону про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Молдови НОМЕР_2 , виданий 22.12.2017 року, ASP; визнання протиправним та скасування рішення Подільського прикордонного загону від 03 квітня 2019 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.