Справа № 487/434/21
Суддя: Карташева Т. А.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/434/21
Провадження № 2-а/487/36/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Щербатюк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Заводського району м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, старшого інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Дубровіна Олексія Михайловича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, старшого інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Дубровіна Олексія Михайловича, в якому просив суд: скасувати постанову серії ДП18 №676163 від 22.12.2020р. у справі про адміністративне правопорушення, винесену старшим інспектором полку патрульної поліції в м. Кривий ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Дубровіним О.М. відносно ОСОБА_1 , про накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП; стягнути з відповідача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 22.12.2020 року старшим інспектором полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом Дубровіним О.М. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 510,00 грн. Відповідно до вказаної постанови 22.12.2020 року о 15:20 год. в Кіровоградському районі Дніпропетровської області на автодорозі Н11 83км+700м водій ОСОБА_1 керуючи т/з MAN TGA18.430 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX kis 3B д/н НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу (насіння соняшника), при цьому навантаження на одиночну вісь складало 11890,00 кг, чим порушив п.22.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 132-1 КУпАП. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи. Так, за результатами вагового контролю, проведеного інспектором ОСОБА_2 було зафіксоване незначне, в межах 2% допустимої похибки, перевищення вагових параметрів навантаження на другу вісь, а саме при допустимих 11000 кг фактично навантаження склало 11050 кг. При цьому повна маса транспорту з вантажем склала 38230 кг, що не перевищувало нормативно допустиму 40000 кг. Тобто від частого гальмування на дорозі вантаж, який є подільним, змістився в передню частину причепу, що призвело до нерівномірного навантаження на осі (на задні осі навантаження стало значно меншим допустимого). Окрім того зазначає, що пряма норма ст. 132-1 КУпАП, що зазначена у примітці до цієї статті зазначає, що дія частини першої ст. 132-1 КУпАП не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Дана примітка унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/бо вагових параметрів за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

01.02.2021 року ухвалою суду в даній справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, від його представника адвоката Безушко С.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, обставини викладені в адміністративному позові підтримує, просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду надав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Так, під час несення служби інспектором патрульної поліції Дубровіним О.М. 22.12.2020 року було зафіксовано, що водій ОСОБА_1 , керуючи т/з MAN TGA18.430 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX kis 3B д/н НОМЕР_2 перевозив вантаж, при цьому навантаження на одиночну вісь складало 11890 кг, без погодження з уповноваженим органом Національної поліції України, чим порушив п.22.5 ПДР України. Після проведення габаритно вагового контролю та виявлення перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, після з`ясування усіх фактичних даних, інспектором було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП. Після цього відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення та накладено стягнення в розмірі 510,00 грн. Після цього позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287-289 КУпАП. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння позивачем правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, довідкою про результати здійснення ГВК від 22.12.2020 року №039373. По суті позивач спотворює дійсні обставини справи, вказуючи лише на порушення норм процесуального права з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною та такою, що скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2020 року старшим інспектором полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом Дубровіним О.М. винесено постанову серії ДП18 №676163 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови 22.12.2020 року о 15:20 год. в Кіровоградському районі Дніпропетровської області на автодорозі Н11 83км+700м водій ОСОБА_1 керуючи т/з MAN TGA18.430 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом BODEX kis 3B д/н НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу (насіння соняшника), при цьому навантаження на одиночну вісь складало 11890,00 кг, чим порушив п.22.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Порядку №879), габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Підпунктом 2, 3, 4 пункту 2 Порядку №879 визначено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктом 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Водночас, згідно з пунктом 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Таким чином, законодавець чітко передбачив критичну похибку у розмірі 2 відсотки, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися.

Крім того, відповідно до пункту 8.15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно пункту 12.5 Правил №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Як вбачається з п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306, про порушення якого вказано інспектором у оскаржуваній постанові, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Також, згідно п.22.1 ПДР, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

В свою чергу, як передбачено приписами п.1 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. Постановою КМУ від 18.01.2001р. №30), ці Правила встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Так, як визначено п.3 вказаної Постанови КМУ №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно п.4 Постанови КМУ №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється виключно на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Крім того, п.25 цієї Постанови КМУ №30 передбачено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у п.4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Також, у відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, ч.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи встановлено, що 22.12.2020 року ОСОБА_1 було зупинено для проведення габаритно-вагового контролю. Під час проведення ГВК було виявлено, що навантаження на осі його транспортного засобу є наступним: на 1 вісь 7250 кг, на 2 вісь 11890 кг, на 3 вісь 6020 кг, на 4 вісь 6720 кг, на 5 вісь 6600 кг, при повній масі транспортного засобу 38480 кг, що підтверджується Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №039373 від 22.12.2020 року. За вказаним фактом ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП, а саме за порушення п. 22.5 ПДР України. Після цього, водія було повідомлено , що у разі якщо останній усуне вказані недоліки він зможе продовжити рух. ОСОБА_1 було усунуто недоліки шляхом рівномірного розподілу вантажу по причепу. Після цього, ним повторно було пройдено ГВК, за результатами якого встановлено, що навантаження на осі автомобіля є наступним: на 1 вісь 7200 кг, на 2 вісь 11050 кг, на 3 вісь 6240 кг, на 4 вісь 7000 кг, на 5 вісь 6880 кг, при повній масі транспортного засобу 38270 кг, що підтверджується Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №039374 від 22.12.2020 року. Після цього ОСОБА_1 продовжив рух.

Таким чином наявне порушення позивачем Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, ч.3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.

Дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів позивач під час перевірки не надав.

Посилання позивача на те, що перевищення вагових параметрів навантаження на другу вісь його транспортного засобу було зафіксовано в межах 2% допустимої похибки (11050 кг) в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.4 п.4 вказаної Постанови КМУ №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Так, за результатами габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області було видано:

- довідку №039373 від 22.12.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зазначено навантаження на осі в тонах: на 1 вісь 7250 кг, на 2 вісь 11890 кг, на 3 вісь 6020 кг, на 4 вісь 6720 кг, на 5 вісь 6600 кг, при повній масі транспортного засобу 38480 кг.;

- довідку №039374 від 22.12.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зазначено навантаження на осі в тонах: на 1 вісь 7200 кг, на 2 вісь 11050 кг, на 3 вісь 6240 кг, на 4 вісь 7000 кг, на 5 вісь 5880 кг, при повній масі транспортного засобу 38270 кг.

Тобто, за результатами першого зважування, навантаження на 2 вісь склало 11890 кг, що ~ на 8% більше від допустимого навантаження.

Позивачем було усунуто недолік шляхом рівномірного розподілу вантажу по причепу, та повторно було пройдено ГВК, яким було встановлено, що навантаження на вищезазначену ось відповідає нормам та становить 11050 кг, про що було складено вищевказану довідку та позивач продовжив рух.

Тобто з викладеного вбачається, що в діях позивача є закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Щодо доводів позивача про те, що автомобіль позивача перевозив насіння соняшника, яке є сипучим вантажем та може переміщуватись по всім осям транспортного засобу під час руху, що в свою чергу, на переконання позивача, не може дати достовірних результатів зважування вантажу, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правил перевезення) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Відповідно до пп. 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно із п. 12.1 Глави 12 Правил перевезення, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001.

Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Згідно із п. 8.20 Глави 8 зазначених правил водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Посилання позивача на специфіку вантажу і що за рахунок саме його пересипання мало місце перевищення встановлено допустимого осьового навантаження не виключає відповідальності перевізника за виявлені порушення.

Окрім того, в своєму позові ОСОБА_1 посилається також на те, що вказана постанова складена відносно нього безпідставно, оскільки, як зазначено у примітці до ст. 132-1 КУпАП, дія частини першої ст. 132-1 КУпАП не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Дана примітка унеможливлює притягнення його до відповідальності за правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Так, дійсно, як видно зі змісту примітки зазначеної в ч.5 ст.132-1 КУпАП, дія ч.1 цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст. 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Однак, підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 22.12.2020 року, відповідачем, у відповідності до зазначених вище приписів, фактично було притягнуто водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності виключно саме за відсутність у нього в наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортним засобом, вагові або габаритні параметри яких перевищують норми, що в даному випадку і передбачено приписами ч.1 ст.132-1 КУпАП та даний факт не підпадає під виключення, передбачені приміткою до ст.132-1 КУпАП.

В даному випадку, фактично накладено стягнення саме за порушення «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. Постановою КМУ від 18.01.2001р. №30), а не окремо за порушення приписів п.22.5 Правил дорожнього руху (затв. Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем, в даному випадку, було вірно застосовано норми матеріального права при кваліфікації вчиненого позивачем спірного правопорушення та, відповідно, цілком обґрунтовано прийнято оскаржувану постанову від 22.12.2020 року ДП18 №676163.

Таким чином суд вважає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП доведеним.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП є доведеним, а оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст.ст. 5-9, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 287 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, старшого інспектора полку патрульної поліції в м. Кривий ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Дубровіна Олексія Михайловича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.08.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3,: .

Відповідач: Інспектор полку патрульної поліції в м. Кривий ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Дубровін Олексій Михайлович, адреса місцезнаходження: 50069, м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11.

Суддя Т.А. Карташева