Справа № 460/9772/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2021 року м. Рівне №460/9772/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.02.2021:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 №260;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови відповіддю від 21.09.2020 №501/1981 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2014-2017 роки, та одноразової грошової допомоги з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вони нараховуються індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримував ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2014-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 його, відповідно до ч. 6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті звільнено у запас за пунктом "б" за станом здоров`я. Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 21.09.2017 №215, з 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату. Вказав, що проходив військову службу у відповідача. Однак, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , його не повністю забезпечено грошовим забезпеченням, так виплачено грошову допомогу для оздоровлення не в розмірі місячного грошового забезпечення, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога не включено усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення з якого визначається матеріальна допомога, зменшено суми складу грошового забезпечення місячного грошового забезпечення. З підстав наведених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У встановлений ухвалою суду строк відповідач не подав до суду відзив на адміністративний позов, а тому з врахуванням ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 21.09.2017 № 215, ОСОБА_1 з 28.09.2017 виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського ОМВК Рівненської області (а.с.54).

Вважаючи порушення відповідачем прав та свобод позивача щодо неповної виплати належних сум грошового забезпечення під час проходження служби у Збройних Силах України, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені та врегульовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до положень статті 1-2 вказаного Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III).

В силу абз. 2 ч. 3 ст.9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Що стосується заявлених позовних вимог щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, то суду необхідно вказати таке.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою КМУ від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня виключення його із списків особового складу частини, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Долученою до справи копією облікової картки підтверджено, що на виконання наказу від 30.04.2014 № 101, ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік у розмірі 3589,50 грн.(а.с.19, 20).

Долученою до справи копією облікової картки підтверджено, що на виконання наказу від 29.05.2015 № 50, ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік у розмірі 3774,00 грн.(а.с.21, 22).

Долученою до справи копією облікової картки підтверджено, що на виконання наказу від 31.10.2016 № 251, ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 7333,63 грн.(а.с.23, 24).

На виконання окремої ухвали від 06.05.2019 у справі № 817/1687/17, відповідач видав наказ від 23.05.2019 № 121, відповідно до якого виплатив матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі 7333,63 грн.(а.с.28).

Вказані обставини щодо виплати зазначених сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2016 роки, підтверджує довідка про грошове забезпечення № 518 від 09.07.2020(а.с.16).

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідач не включав додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено у 2014-2017 роках, ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Тобто, матеріальну допомогу позивачу нараховано та виплачено не в розмірі місячного грошового забезпечення, хоча у вищенаведених наказах прийнято рішення про виплати у розмірі місячного грошового забезпечення.

Протилежного відповідачем не представлено для суду. Більше того, у відповіді Військової частини НОМЕР_1 за № 501/1982 від 21.09.2020 на запит позивача, відповідач повідомив, що виплата матеріальної допомоги за 2014-2017 роки, з урахуванням сум щомісячної додаткової грошової винагороди, є безпідставною(а.с.18).

У сукупності наведеного слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки, позивачу виплачена відповідно до грошового забезпечення на день видання наказу про їх виплату (без винагород, тобто без щомісячної додаткової грошової винагороди).

У пункті 5 Інструкції №595 вказується, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8 Інструкції №595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Відповідно до пункту 10 Інструкції №595, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Водночас, застосовуючи зазначену Інструкцію №595 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, частиною 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Крім того, у даній справі суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач додаткову грошову винагороду отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана винагорода повинна включатися до розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №295/5200/18, від 14.04.2020 у справі №820/3719/18.

Враховуючи наведене вище є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 №260; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (надалі - Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови № 889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Виходячи із приписів Постанови № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення позивача з військової служби він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась останньому щомісяця у розмірі 60% від посадового окладу, на підставі Постанови № 889.

Відтак, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а, від 24.03.2020 у справі № 810/2734/17, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода), має постійний статус виплати, відповідач необґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при звільненні позивача.

Щодо не включення індексації до розрахунку розміру грошової допомоги при звільненні, слід зазначити наступне.

У силу вимог частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону № 2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів приходить до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Крім того, підпунктом 7 пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, тому проведення виплати грошової допомоги позивачу при звільненні без урахування індексації є протиправним.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 522/11257/16-а та від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.

При цьому, суд враховує, що позивачу була нарахована індексація грошового забезпечення, що підтверджується розрахунком суми індексації згідно із Постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078, яка належить до виплати (а.с.50).

Таким чином, необхідно задовольнити позовну вимогу про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення та зобов`язати його здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Також, під час проходження служби, позивачем щорічно отримувалася грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки, що підтверджується матеріалами цієї справи та обставинами встановленими у справі № 460/3528/20. Водночас, як вбачається із відповіді відповідача від 21.09.2020 №501/1981, останній виплачував вказані виплати без врахування індексації грошового забезпечення.

Відтак, з вищенаведених мотивів наявні підстави для визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови відповіддю від 21.09.2020 №501/1981 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2014-2017 роки, та одноразової грошової допомоги з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вони нараховуються індексації та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2014 - 2017 роки, з врахуванням індексації грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. А тому поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні, позаяк, позивач звільнений від сплати судового збору, а докази понесення інших судових витрат, учасниками справи до суду не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 №260.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови відповіддю від 21.09.2020 №501/1981 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2014-2017 роки, та одноразової грошової допомоги з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вони нараховуються, індексації грошового забезпечення.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримував ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2014-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20 серпня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля