Справа № 160/8162/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8162/21
(суддя Кучма К.С., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №160/8162/21 за позовом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа - фермерське господарство «Мрія-Агро» про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області 21 травня 2021 року звернулася до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) згідно з яким, просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Хоменка Д.Ю. від 10.03.2021 року ВП №55149601 про накладення на Підгородненську міську раду штрафу на користь держави в сумі 5100 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивачем вчиняються всі залежні від нього дії на виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд. При цьому, Підгородненською міською радою не надано доказів щодо повного виконання постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2017 року у справі №175/1273/17, а навпаки листом позивача особисто підтверджено часткове виконання судового рішення, а тому суд вважає, що за наявними у справі доказами не встановлено повне виконання останнім судового рішення від 11.10.2017 року №157/1273/17, та вжиття ним належних заходів задля його виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем вчиняються дії на виконання постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2017 року у справі №175/1273/17 і таке виконання потребує додаткового часу враховуючи вимоги законодавства, про що державного виконавця регулярно повідомлялося листами. При цьому, позивач вказує на те, що судовим рішенням він не зобов`язувався прийняти нову містобудівну документацію, оскільки його було зобов`язано направити на доопрацювання проект генерального плану, проект направлений та доопрацьований, що підтверджується листом генерального плану та кресленням генерального плану.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2017 року у справі №175/1273/17 за позовною заявою ФГ «Мрія-Агро» до Підгородненської міської ради було визнано протиправними та скасовані рішення міської ради №991, № 990 від 26.01.2017 року та зобов`язано Підгородненську міську раду здійснити заходи спрямовані на виконання рішення погоджувальної комісії щодо спірних питань громадських слухань відносно проекту Генерального плану м.Підгородне та с.Перемога, оформленого протоколом від 01.03.2016 року та направити на доопрацювання проект Генерального плану м.Підгородне та с.Перемога з метою виключення з його складу територій фермерських господарств ФГ «Вперед Агро», ФГ «Мрія Агро», ФГ «Фортуна-Агро», ФГ «Туково» (а.с.88-92).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 14.11.2017 року було відкрито виконавче провадження №55149601 (а.с.120-121).

10.03.2021 року державним виконавцем винесено постанову ВП №55149601 про накладення штрафу на Підгородненську міську раду Дніпровського району Дніпропетровської області в сумі 5100 грн за невиконання судового рішення.

В мотивувальній частині постанови зазначено, що в період 2017-2020 років боржник надавав відповіді щодо виконання вимог виконавчого документа, згідно з якими боржник посилався на різні підстави які ускладнюють виконання вимог виконавчого документа, з чого лише вбачається безпідставне затягування строків виконання рішення суду за різних підстав.

Законність та обґрунтованість постанови ВП №55149601 від 10.03.2021 року є предметом спору в цій адміністративній справі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В силу п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч.5 та 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

В силу ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Європейський суд з прав людини у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи Войтенко проти України, Горнсбі проти Греції).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (Піалопулос та інші проти Греції, Юрій Миколайович Іванов проти України, Горнсбі проти Греції).

Варто також зауважити, що у справах Шмалько проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа Сук проти України).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а.

13.04.2020 року за №0211-33/10352 та 15.10.2020 року №02133/20133 відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області до позивача були направлені вимоги про вжиття заходів, з метою фактичного виконання вимог зазначеного вище виконавчого документу (а.с.134,-135,153-154).

На зазначені вимоги державного виконавця позивач листами від 28.04.2020 року №1152 (а.с.136-137) та від 03.11.2020 року №2825 (а.с.155-157) повідомив, що рішенням від 17.01.2019 року затверджено документацію «Генеральний план та план зонування території села Перемога Дніпровського району Дніпропетровської області» з урахуванням постанови суду від 11.10.2017 року. Зазначена містобудівна документація розглянута на громадських слуханнях без зауважень. На теперішній час міською радою укладено договір №086 від 28.05.2019 року за результатами виконання якого будуть внесені зміни до проекту генерального плану м. Підгородне, строк дії якого до 31.12.2020 року. При цьому, позивач зазначив, що вживає всіх можливих заходів по виконанню постанови суду від 11.10.2017 року в частині здійснення заходів спрямованих на виконання судового рішення в частині заходів спрямованих на виконання рішення погоджувальної комісії щодо спірних питань громадських слухань відносно проекту Генерального плану м. Підгородне, а тому виконати вимогу державного виконавця до 15.10.2020 року не можливо.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2019 року між позивачем та ДП «Дніпровський інститут землеустрою» укладено договір №086 предметом якого є надання послуги «ДК 021:2015: 71340000-3 Комплексні інженерні послуги (розробка проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Підгороднє». Строк дії договору встановлено до 31.12.2019 року (а.с.35-39).

Додатковою угодою №1 від 28.05.2019 року викладено абзац перший договору №086 в новій редакції через допущені технічні помилки (а.с.42).

В подальшому додатковою угодою №2 до договору №086 від 28.05.2019 року керуючись п.п.4 п.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 8.5 Договору сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 30.12.2020 року (а.с.40).

Відповідно до п. 8.5 Договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цій договір можуть бути внесені за домовленістю сторін, шляхом укладенні додаткової угоди.

Підпунктом 4 п.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

29 грудня 2020 року додатковою угодою №3 до договору №086 від 28.05.2019 року строк дії зазначеного договору продовжено до 30.12.2021 року (а.с.41).

Продовжуючи дію договору №086 позивач та ДП «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» керувалися п.п.4 п.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 8.5 Договору.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, в редакції положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель від 19.09.2019 року №114-IX положення статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» з 19.04.2020 року викладено в наступній редакції: « 1. Торги з обмеженою участю застосовуються у разі потреби попередньої перевірки кваліфікації учасників шляхом проведення кваліфікаційного відбору та якщо оголошення про проведення торгів з обмеженою участю оприлюднюється відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону. 2. Торги з обмеженою участю проводяться у два етапи.»

Зазначені обставини вказують на те, що позивач продовжує дію договору №086 шляхом укладення додаткових угод, і таким чином дію цього договору продовжено до 30.12.2021 року на підставі, в тому числі і норми Закону, що втратила чинність (а.с.40).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач у направлених державному виконавцю листах не зазначає підстав необхідності продовження дії договору №086 які б перешкоджали його виконанню у строк встановлений у ньому та які б не залежали від самого позивача.

Враховуючи те, що матеріали справи свідчать про затягування з боку позивача виконання судового рішення без відповідних обґрунтувань, при цьому, позивач не заперечує факт часткового виконання судового рішення у направлених державному виконавцю листах на виконання отриманих вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що приймаючи оскаржувану постанову, відповідачем було враховано саме безпідставне затягування строків виконання рішення суду позивачем, що знайшло підтвердження під час розгляду справи.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №160/8162/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко