Справа № 140/13650/20
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 140/13650/20

провадження № К/9901/18832/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Мартинюк Н. М., Соколова В. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання частково нечинним договору та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Валюха В. М., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Ільчишин Н. В., суддів: Коваля Р. Й., Гуляка В. В.

І. Суть спору

1. У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД (далі - ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД) звернулось до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - Виконком Луцької міськради), в якому просило:

1.1. визнати нечинним підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

1.2. зобов`язати Виконком Луцької міськради вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати, та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за договором № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 11 лютого 2019 року.

2. В обґрунтування позову зазначає, що 11 лютого 2019 року між Виконкомом (організатор) та ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Позивач стверджує, що вказаний договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом укладений на основі типового договору, затвердженого підпунктом 1.3 пункту 1 рішення Виконкому Луцької міськради від 14 жовтня 2010 року № 659-1.

Вважаючи, що підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору від 11 лютого 2019 року № 13 суперечить умовам типового договору, а також вимогам Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ), ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД звернулось до суду з вимогою про визнання його нечинним.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. 11 лютого 2019 року між Виконкомом (організатор) та ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

4. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом № 2 «Залізничний вокзал - Конякіна» (за графіком руху та режимом виконання перевезень пасажирів: 12 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті, а саме автобуси, зазначені у додатку, який є невід`ємною частиною цього договору; перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в пункті 1.1, на умовах, передбачених даним договором.

5. Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору передбачено, що додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, перевізник безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Цей перелік вивішує в салоні транспортного засобу.

6. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі № 803/288/18 за позовом ПАТ «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому Луцької міськради, за участю третьої особи - ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД, визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 року № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».

У зазначених судових рішеннях вказано, що Виконкомом Луцької міськради відповідно до Закону № 2344-ІІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року № 1081 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» (далі - Порядок № 1081) прийнято рішення від 14 жовтня 2010 року № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку», підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (додаток 3).

7. 05 червня 2020 року ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД звернулось до Виконкому Луцької міськради із заявою вих. № 77 про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян, у якій просив Виконком Луцької міськради як організатора перевезень у зв`язку із набранням законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі № 803/288/18, в найкоротші терміни привести існуючі договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом до вимог чинного законодавства, зокрема, виключити із договорів підпункт 2.2.15, забезпечити в повному обсязі відшкодування перевізникам витрат на перевезення пільгових категорій згідно з даними системи АСООП, що впроваджена ТОВ «СІТІ КАРД СИСТЕМ».

8. Своєю чергою Виконком Луцької міськради надіслав позивачу лист від 12 червня 2020 року № 1.1-15/2634/2020, в якому повідомив останнього про те, що триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

9. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, в позові відмовлено.

10. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що визнання в судовому порядку протиправним та нечинним підпункту 1.3 пункту 1 рішення Виконкому Луцької міськради від 14 жовтня 2010 року № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку», яким затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 11 лютого 2019 року № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, не може бути правовою підставою для визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 спірного договору від 11 лютого 2019 року № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, оскільки у зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.

Разом з цим суд першої інстанції зауважив, що позивач, якого визнано переможцем конкурсу на перевезення пасажирів за маршрутом № 2 «Залізничний вокзал - Конякіна» прийняв умови такого конкурсу та підписав спірний договір від 11 лютого 2019 року № 13, а відтак позивач добровільно погодився укласти вказаний договір на таких умовах.

11. Зазначена позиція була підтримана і Восьмим апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження

12. Позивач подав касаційну скаргу на вказані судові рішення з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Так, автор скарги посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статей 29, 31, 37 Закону № 2344-ІІІ з урахуванням тієї обставини, що типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом в судовому порядку визнаний протиправним та нечинним і відповідно визнання частково нечинним договору № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 11 лютого 2019 року (укладеного за результатами конкурсу) та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати.

13. Верховний Суд ухвалою від 10 червня 2021 року відкрив касаційне провадження за скаргою ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

14. Представник Виконкому Луцької міської ради подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

15. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано приписами Закону № 2344-ІІІ, у статті 7 якого передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

18. Частиною другою статті 11 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.

19. Відповідно до частин першої - другої статті 29 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

20. Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 2344-ІІІ відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

21. Приписами статті 37 Закону № 2344-ІІІ обумовлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

22. Частиною першою статті 42 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

23. Згідно з частиною першою статті 43 Закону № 2344-ІІІ визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

24. За змістом частин першої, п`ятої та восьмої статті 44 Закону № 2344-ІІІ організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років.

Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.

25. Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут) передбачена Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року № 1081 (далі - Порядок № 1081).

26. Згідно з пунктом 46 Порядку № 1081 організатор перевезень визнає переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах того перевізника-претендента, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом.

27. Пунктом 49 Порядку № 1081 визначено, що рішення про результати конкурсу оформляється протоколом, який підписується головуючим, секретарем та присутніми членами конкурсного комітету і подається організатору перевезень протягом п`яти робочих днів.

28. При цьому за приписами частини п`ятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

29. Відповідно до пункту 53 Порядку № 1081 визначено, що організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов`язковими та додатковими (за наявності) умовами конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

30. Статтею 43 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

31. Відповідно до пункту 5 Порядку № 1081 метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища.

VI. Позиція Верховного Суду

32. Аналіз наведених правових норм свідчить, що обов`язковою передумовою укладення договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) є проведення конкурсу серед перевізників-претендентів та визначення переможця за наслідками його проведення.

33. Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, як це слідує зі статей 7, 43, 44 Закону № 2344-ІІІ, а також пунктів 5, 46, 49, 53 Порядку № 1081, укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та, відповідно, є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

34. Отже, підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є прийняття конкурсним комітетом рішення про визначення переможця за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора.

35. Відповідно до підпункту «г» пункту 16 частини першої статті 4 КАС адміністративний договір - це спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акта.

36. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати нечинним підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору № 13, предметом якого є пасажирські перевезення автомобільним транспортом, що здійснює перевізник за замовленням замовника шляхом надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом № 2 «Залізничний вокзал - Конякіна».

37. Тобто предметом розгляду в цій справі є дії Виконкому Луцької міськради як суб`єкта владних повноважень під час реалізації покладених на нього управлінських функцій щодо укладення сторонами договору.

38. Договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити належний рівень транспортного обслуговування пасажирів, умови щодо тарифів тощо. Отже, договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

39. При цьому відносини замовника перевезень та перевізника у різних випадках оформлюються різними документами - у певних випадках оформлюються договором, а в інших - дозволом. Водночас як дозвіл, так і договір, має одне значення, а саме встановлення вимог до перевізника щодо здійснення ним господарської діяльності. Тому і правова природа як дозволу, так і договору щодо організації перевезень - однакова.

40. Отже, якщо відповідно до законодавства оформлюється не дозвіл, а договір, то такий договір має природу адміністративного.

41. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 903/605/17, від 05 червня 2019 року у справі № 234/17657/17, від 19 серпня 2019 року у справі № 813/2803/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 161/14289/17, яка зазначила, що вищезгадані органи суб`єкти владних повноважень виступають у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатори та контролюючі органи в цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення, містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні КАС України, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

42. У касаційній скарзі автор наголошує, що у спірному договорі не прописано норму щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, а також механізму їх виплати, що на думку позивача, свідчить про невідповідність спірного договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 11 лютого 2019 року № 13 в частині підпункту 2.2.15 пункту 2.2 вимогам Закону № 2344-ІІІ, зокрема частині четвертій статті 37, якою визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

43. Натомість підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

44. Слід зазначити, що підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

45. Договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування за своєю природою являється дозволом на здійснення суб`єктом господарювання певного виду діяльності, який укладається за результатами проведеного конкурсу та зміст якого (договору) викладається у відповідності зі змістом умов конкурсу.

46. Умови ж перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення, оскільки в рішенні про проведення конкурсу згідно з вимогами законодавства викладено основні та додаткові умов конкурсу та умови перевезень.

47. Таким чином, подаючи заяву на участь у конкурсі, перевізник засвідчує згоду на участь в конкурсі на визначених умовах.

48. Як встановлено судами, Виконкомом Луцької міськради було прийнято рішення про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, яке і містить умови конкурсу, його проведення, затвердження переможця та укладення спірного договору. Рішення Виконкому Луцької міськради від 14 жовтня 2010 року № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» (підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 11 лютого 2019 року № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) станом на момент укладення спірного договору від 11 лютого 2019 року № 13 було чинним, а позивач, подаючи заяву на участь у конкурсі та, укладаючи договір від 11 лютого 2019 року № 13, в повній мірі розумів та приймав зазначені умови.

49. Слід зауважити, що відповідно до пункту 3.5 спірного договору від 11 лютого 2019 року № 13 у разі внесення змін, доповнень чи скасування нормативно-правових актів, що регламентують надання транспортних послуг, організатор в десятиденний термін вносить зміни в договір на перевезення пасажирів. У разі непідписання змін до договору іншою стороною договір може бути розірваний з ініціативи організатора, а сторона, яка є ініціатором розірвання договору, попереджає про це іншу сторону не пізніше, як за 10 днів.

50. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору від 11 лютого 2019 року № 13, оскільки позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та підписав спірний договір.

51. Щодо зобов`язання вчинити дії стосовно визначення розміру витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму здійснення виплат такої компенсації перевізнику за договором перевезення пасажирів від 11 лютого 2019 року № 13, слід зазначити, що така позовна вимога суперечить умовам конкурсу, умови якого прийняв позивач, засвідчивши це в заяві на участь у конкурсі та підписавши договір на підставі умов якого позивач здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, а також створює загрозу фундаментальним принципам у підході до вибору перевізника переможця, зокрема рівності та змагальності.

52. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

53. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

54. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

55. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД залишити без задоволення.

2. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 140/13650/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. М. Мартинюк

В. М. Соколов