Справа № 640/14404/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Київ № 640/14404/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 04.02.2021 №2600-0305-8/16858, щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 судді у відставці ОСОБА_1 згідно з заявою від 01.02.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві включити до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження строкової військової служби, половину строку денної форми навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та роботу в галузі права, а саме стажистом Шевченківського районного народного суду для встановлення (визнання) розміру щомісячного довічного грошового утримання, врахувати даний період;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити у відношенні судді у відставці ОСОБА_1 , перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.01.2021 №02.7-34/1, визначивши розмір щомісячного довічного грошового утримання в сумі 114 296 гривень 05 копійок;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( ) здійснити у відношенні судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок невиплачених сум грошового утримання з 19.02.2020 по день набрання законної сили вказаного рішення з урахуванням фактично виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що 22.09.2016 постановою Верховної Ради України №1600-Vlll, ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно довідки про заробітну плату для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, виданої на підставі особового рахунку за 2016 рік, органом пенсійного фонду позивачу було нараховано та сплачується довічне грошове утримання.

Зазначено, що 01.02.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, до якої була додана довідка Шостого апеляційного адміністративного суду №02.7-34/1 від 21.01.2021 про розмір суддівської винагороди, визначеної станом на 01.01.2021 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте 21.02.2021 позивачем було отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом №2600-0305-8/16858 від 04.02.2021, яким останньому відмовлено в перерахунку щомісячного довічного утримання та вказано, що розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18.02.2020 не змінювався, а тому відсутні підстави для проведення перерахунку.

Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку щомісячного довічного утримання безпідставною, незаконною та такою, що порушує його права, зазначивши, що на час виходу позивача у відставку правовідносини стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді регулювались Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-ІП. Пунктом 25 Прикінцевих та Перехідних положень вказанного закону було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках щомісячне довічне грошове утримання визначене відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. Вказано, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, яким визначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України, та визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 25 розділу XX «Прикінцеві та перехідні положення».

Також позивач вважає, що до його загального суддівського стажу підлягає також включення наступних періодів, зокрема: період проходження строкової військової служби (з 13.05.1983 року по 30.04.1985 року), що складає 1 рік 11 місяців 17 днів; половина від періоду навчання на денній формі юридичного факультету Київського університету імені Тараса Шевченка (з 01.09.1987 року по 30.06.1992 року) що складає 2 роки 5 місяців; період роботи за юридичною спеціальністю стажистом Шевченківського районного народного суду м. Києва ( з 31.07.1992 року по 27.10.1994 року), що складає 2 роки 2 місяці 28 днів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем 08.08.2021 подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечено та зазначено, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у спірних правовідносинах є правомірними та відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

За посиланням позивача та що не заперечено відповідачем, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 01.02.2021 про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. До вказаної заяви була додана довідка Шостого апеляційного адміністративного суду №02.7-34/1 від 21 січня 2021 року про розмір суддівської винагороди, визначеної станом на 01.01.2021 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З наявної в матеріалах справи довідки вбачається, що вона видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1. та на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Листом від 04.02.2021 №2600-0305-8/16858 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивачу, що у Рішенні від 14.12.2000 №15-рп/2000 Конституційним Судом України визначено, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України тлумачиться таким чином, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями. неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Вказано, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, у разі звернення, що надійшло після 18 лютого 2020 року, виникає згідно статті 142 Закону № 1402. Зокрема, частиною четвертою статті 142 Закону №1402 передбачено, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судці, який працює на Відповідній посаді.

Статтею 135 зазначеного Закону визначено, що розмір посадового окладу судді встановлюється, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

З урахуванням статті 58 Конституції України, статті 91 Закону України «Про Конституційний суд України» обставини, які дають право на перерахунок згідно статті 142 Закону №1402, повинні виникнути після 18.02.2020.

Також зазначено, що оскільки після 18.02.2020 збільшення розміру складових суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, не відбулося, у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заявою позивача від 01.02.2021 та наданої довідки від 21.01.2021 №02.7-34/1 про розмір суддівської винагороди, визначений станом на 01.01.2021, виданої Державною судовою адміністрацією України, ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку щомісячного довічного утримання безпідставною, незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

Згідно статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Конституційний Суд України в Рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, розділом ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так у підпункті 4 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII зазначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому пункт 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), виключений з 01.01.2020 на підставі підпункту 16 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування".

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України відзначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У пункті 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 обумовлено, що положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а позивач набула право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.

Суд наголошує, що зміна з 01.01.2020 розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених прав у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020.

Отже, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII з 19.02.2020, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020.

Аналогічний правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Дана справа є типовою справою до вищевказаної зразкової адміністративної справи №620/1116/20, яку розглянув Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 04.02.2021 №2600-0305-8/16858 щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є протиправним.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 04.02.2021 №2600-0305-8/16858 щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 №02.7-34/1, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача включити до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження строкової військової служби, половину строку денної форми навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та роботу в галузі права, а саме стажистом Шевченківського районного народного суду для встановлення (визнання) розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд зазначає наступне.

Визначення стажу судді врегульоване статтею 137, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом №1402-VIII не встановлено.

Суд зазначає, що період роботи позивача на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва з 27.10.1994 по 31.03.2009 (14 років 5 місяців 5 днів) та на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду з 01.04.2009 по 17.10.2016 (7 років 6 місяців 17 днів) зараховується до стажу судді у повному обсязі і спір в цій частині відсутній.

Позивач призначений на посаду судді за нормами Закону №2862-XII (набрав чинності 10 лютого 1993 року), тому відповідно до положень абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII слід керуватися Законом №2862-XII в частині визначення стажу судді.

Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, яка набрала чинності з 01 березня 2008 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та доповнено її в частині пункту 3-1 абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Отже, враховуючи зміст положень абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402-VIII (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви про відставку), стаж роботи судді ОСОБА_1 , призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення, тобто відповідно до Закону №2862-ХІІ та Указу №584/95.

Трудова книжка НОМЕР_1 ОСОБА_1 містить наступні записи:

про проходження позивачем строкової військової служби з травня 1983 року;

про навчання позивача з 01.09.1987 по 30.06.1992 у Київському університеті імені Тараса Шевченка на юридичному факультеті денної форми навчання;

про роботу позивача з 31.07.1992 по 27.10.1994 на посаді стажиста Шевченківського районного народного суду м. Києва. (а.с.26-34)

З військового квитка позивача НОМЕР_2 вбачається, що останній проходив строкову військову службу з 13.051983 по 30.04.1985. (а.с.25.25)

Суд зазначає, що оскільки законодавством, яке діяло на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років), то цей період роботи підлягає врахуванню відповідачем з огляду на те, що стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 10 років.

Також, як було зазначено вище, з 31.07.1992 по 27.10.1994 позивач працював на посаді стажиста Шевченківського районного народного суду м. Києва.

Обчислення стажу державної служби за час розглядуваного періоду здійснювалось відповідно до Закону України "Про державну службу", Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), та додатку до нього.

Згідно статті 1 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 2 цього Закону визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, прокуратури, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Статтею 67 Закону УРСР "Про судоустрій" від 05.06.1981 №2022-Х (в редакції Закону від 05.06.1981) було передбачено, що структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджуються начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлених Міністром юстиції Української PCP.

Тобто, організаційне керівництво (в тому числі і питання кадрового забезпечення) районними (міськими) народними судами у розглядуваний період із 31.07.1992 по 27.10.1994 здійснювалося відповідними відділами юстиції виконавчого комітету відповідних обласних Рад чи обласних державних адміністрацій.

Судом встановлено, що позивач з 31.07.1992 зарахований на посаду стажиста Шевченківського районного народного суду м. Києва, згідно наказу від 31.07.1992 №764/6, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.30).

Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювалися такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: постанова Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 №535 "Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні", Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973.

Так, в підпункті 4.2 пункту 10 зазначеної вище Постанови №535 від 18.07.1972 було визначено, що випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.

Відповідно до пункту 1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.

Пунктами 5, 15 цього Положення передбачалось, що час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управлінь, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Пунктом 3 цього Порядку №283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Позивач звільнений з посади стажиста Шевченківського районного народного суду у зв`язку з переведенням його з 27.10.1994 суддею Шевченківського районного суду м. Києва, тобто при просуванні по службі він зайняв посаду державного службовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 14.11.2018 у справі №819/1550/16.

Враховуючи вищевикладене, до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці належить враховувати період роботи позивача на посаді стажиста Шевченківського районного народного суду м. Києва з 31.07.1992 по 27.10.1994.

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 21 рік 11 місяців 22 дні на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва з 27.10.1994 по 31.03.2009 (14 років 5 місяців 5 днів) та на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду з 01.04.2009 по 17.10.2016 (7 років 6 місяців 17 днів) (безспірний період) слід також врахувати половину строку навчання за денною формою навчання (2 роки 5 місяців), період проходження строкової військової служби (1 рік 11 місяців 18 днів) та період роботи позивача стажистом Шевченківського районного народного суду м. Києва (2 роки 2 місяці 28 днів).

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 04.02.2021 №2600-0305-8/16858 щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ. вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 №02.7-34/1, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ. вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наступні періоди:

половину строку навчання за денною формою навчання з 01.09.1987 по 30.06.1992 (2 роки 5 місяців);

період проходження строкової військової служби з 13.05.1983 по 30.04.1985 (1 рік 11 місяців 18 днів);

період роботи позивача стажистом Шевченківського районного народного суду м. Києва з 31.07.1992 по 27.10.1994 (2 роки 2 місяці 28 днів).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.