Справа № 438/996/21
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/996/21
Провадження № 2-а/438/17/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника ГУНП у Львівській області Шляховецького Олександра Анатолійовича, співвідповідача інспектора відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Дмитра Йосиповича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до керівника ГУНП у Львівській області Шляховецького Олександра Анатолійовича, співвідповідача інспектора відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Дмитра Йосиповича про визнання протиправною та скасування постанови серії ББ № 068790 від 14.06.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, просив провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення, притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності за порушення законодавства України інспектора поліції, старшого лейтенанта, ОСОБА_2 , призначити компенсацію за оплату судового збору, призначити матеріальну компенсацію за неправомірну зупинку, безпідставне звинувачення та шантажування його на предмет підкидання йому наркотиків в розмірі 5000, 00 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2021 року інспектором Фрішко Д.Й. відносно нього складено постанову про порушення пп.31.4.7 «е» ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Вказану постанову вважає незаконною, оскільки вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що на момент зупинення у його транспортного засобу була відсутня деталь заднього бамперу - (облицювання бамперу, який виготовлено із пластику), яка є виключно естетичним оздобленням екстер`єру сучасних автомобілів, а тому висновок відповідача про повну відсутність бамперу є поверхневим та не відповідає дійсності та не є порушенням п. 31.4.7 «е» ПДР.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до керівника ГУНП у Львівській області Шляховецького Олександра Анатолійовича, співвідповідача інспектора відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Дмитра Йосиповича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП залишено без руху.

08 липня 2021 року на виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано заяву, згідно якої усунуто виявлені недоліки та подано клопотання про долучення доказів, а саме фотокопії виду заднього плану автомобіля Додж Рам Ван, номерний знак НОМЕР_1 .

14 липня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до керівника ГУНП у Львівській області Шляховецького Олександра Анатолійовича, співвідповідача інспектора відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Дмитра Йосиповича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін - учасники справи в судове засідання не викликались. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідачами у встановлений термін до суду відзивів не подано.

Дослідивши матеріали та докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 року інспектор відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Д. Й. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №068790, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а саме, за те, що він 14.06.2021 року о 00 год. 20 хв. в м. Бориславі по вул. Шкільній керував транспортним засобом Додж Рам Ван, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 у відсутності заднього бамперу, чим порушив пп.31.4.7 «е» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В позовній заяві позивач вказує, що не згідний з винесеною відповідачем постановою, оскільки правил дорожнього руху не порушував.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідачами ГУНП у Львівській області, інспектором відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Д.Й. суду не надано жодних доказів того, що позивач порушив вимоги ПДР України та допустив адміністративне правопорушення за обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вказані вище обставини та відсутність належних доказів на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 порушення ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №068790 від 14.06.2021 року слід скасувати та закрити провадження у справі.

Щодо призначення позивачу матеріальної компенсації за неправомірну зупинку, безпідставне звинувачення та шантажування позивача у розмірі 5000, 00 грн., суд зазначає таке.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивач пов`язує свої моральні страждання із винесенням неправомірною зупинкою, безпідставним звинувіаченням та шантажуванням на предмет підкидання наркотиків.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Так, свої вимоги позивач обґрунтовує неправомірною зупинкою, безпідставним звинуваченням та шантажуванням інспектором відділення поліції Фрішко Д.М.

Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначені обставини в позовній заяві позивачем не доведені, не надано належних доказів на підтвердження щодо моральних страждають позивача від дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить призначити йому матеріальну компенсацію на його користь у розмірі 5 000,00 гривень, за неправомірну зупинку, безпідставне звинувачення та шантажування інспектором відділення поліції Фрішко Д.М.

Суд, вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди інспектором відділення поліції ОСОБА_4 , а також доказів того, що його діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ним покладених на нього трудових чи службових обов`язків.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювала шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 5 000,00 гривень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої працівником відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу ГУНП у Львівській області інспектора Фрашко Д.Й.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Рівненській області судових витрат у розмірі 454 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 9,19,72-77,241-246,255,286,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до керівника ГУНП у Львівській області Шляховецького Олександра Анатолійовича, співвідповідача інспектора відділення поліції №1 (м. Борислав) Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Фрішко Дмитра Йосиповича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №068790 від 14 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №068790 від 14 червня 2021 року, винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Бориславській міський суд Львівської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: м. Львів, вул. Генерала Григоренка, буд. 3, .

Повне судове рішення складене 18 серпня 2021 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш