Справа № 420/9849/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9849/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 26.04.2021 року про відмову зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоду роботи з 01.07.1987 р. по 01.07.1991 р. згідно протоколу опитування свідків у перерахунку пенсії.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , період роботи з 01.07.1987 р. по 01.07.1991 р. у Ізмаїльській міській раді Добровільного фізкультурного спортивного товаристві профспілок та здійснити перерахунок його пенсії з дати її призначення, тобто з 05.01.2020 року.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що після досягнення позивачем пенсійного віку, який надає йому право на призначення пенсії за віком, позивач звернувся із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсію йому було призначено без врахування стажу роботи за період з 01.07.1987 по 01.07.1991 року, оскільки записи у трудовій книжці не відповідають встановленим законом вимогам. Дізнавшись про можливість встановлення обставин щодо періодів роботи за показанням свідків, позивач звернувся із відповідною заявою до пенсійного органу, однак Головним управлінням у прийнятті показань свідків відмовлено. За таких обставин, вважаючи записи у трудовій книжці достатніми, позивач звернувся до суду, оскаржуючи протиправну відмову у зарахуванні спірного періоду до стажу для призначення пенсії.

16.07.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник вказує, що встановлення факту роботи позивача у періоді з 01.07.1987 по 01.07.1991 року в Ізмаїльській міській раді Добровільного фізкультурного спортивного товариства профспілок підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчиненні судом.

Ухвалою суду від 24.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Обставини справи.

Судом встановлено, що з 05.01.2020 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком з розрахунку наявного страхового стажу 37 років 01 місяць 17 днів.

Як вбачається з листа відповідача №9073-8876/Я-02/8-1 500/20 від 02.10.2020 року до його страхового стажу не був зарахований період роботи в Ізмаїльській міській раді Добровільного фізкультурного спортивного товариства профспілок з 01.07.1987 року по 01.07.1991 рік з причин не можливості прочитання надпису на відтиску печатки у трудовій книжці (номери записів 8-11).

Згідно довідки №Я-10 від 08.01.2020 року з архівного відділу Ізмаїльської міської ради, документи по зазначеному підприємству на зберігання архіву не передавалися.

На своє звернення до відповідача з заявою зарахувати йому до страхового стажу вищевказаний період роботи шляхом підтвердження цього часу показами свідків, 20.01.2021 року Позивач отримав відмову з роз`ясненнями того, що факт належності цього періоду до трудового стажу йому потрібно встановлювати виключно в судовому порядку.

28.01.2021 року Позивач подав до Одеського окружного адміністративного суду позов про визнання дій противоправними та зобов`язання вчинити певні дії, однією з вимог було зарахування до страхового стажу зазначеного не врахованого періоду. 22.03.2021 року судом було прийняте рішення (справа №420/1440/21), яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме визнано противоправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 01.07.1987 по 01.07.1991 року в Ізмаїльській міській раді ДФСТП та зобов`язано повторно розглянути заяву від 16.12.2020 р. вх. 18194/8 про зарахування вказаного періоду роботи в ДФСТП Ізмаїльської міської ради у трудовий стаж для призначення пенсії з урахуванням показань свідків, зазначених у заяві.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року по справі №420/1440/21 Головним управлінням було проведено опитування свідків зазначених у заяві ОСОБА_1 .

Згідно протоколу опитування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Головним управлінням було встановлено, що записи трудових книжок свідків не дають підстави підтвердити спірний період роботи позивача у Добровільному фізкультурному спортивному товаристві профспілок.

Тобто, надані копії трудових книжок свідків не містять відомостей, які б підтверджували вищезгадані обставини. За таких умов за результатами повторно розглянутої заяви ОСОБА_1 було прийнято рішення №66 від 26.04.2021 року про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Позивач вважає зазначене рішення відповідачів противоправними та таким, що порушує право на належне пенсійне забезпечення з урахуванням фактичного страхового стажу, тому звернувся до суду із даним позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно з яким «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

За приписами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) відповідно до Конституції України гарантовано всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи та період роботи, є трудова книжка, оригінал, якої надавався до Відповідача для призначення пенсії.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липни 2003 року (далі - Закон № 1058-ІV), виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону Закон № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч.1-3 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Висновки суду.

Надаючи оцінку правомірності дій суб`єкта владних повноважень, суд з урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

22.03.2021 року Одеським окружним адміністративним судом було прийняте рішення (справа №420/1440/21), яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУПФУ в Одеській області були задоволені частково, а саме визнано противоправними дії ГУПФУ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 01.07.1987 по 01.07.1991 року в Ізмаїльській міській раді ДФСТП та зобов`язано повторно розглянути заяву Позивача від 16.12.2020 р. вх. 18194/8 про зарахування вказаного періоду роботи в ДФСТП Ізмаїльської міської ради у трудовий стаж для призначення пенсії з урахуванням показань свідків, зазначених у заяві.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року по справі №420/1440/21 Головним управлінням було проведено опитування свідків зазначених у заяві ОСОБА_1 .

Згідно протоколу опитування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Головним управлінням було встановлено, що записи трудових книжок свідків не дають підстави підтвердити спірний період роботи позивача у Добровільному фізкультурному спортивному товаристві профспілок.

Тобто, надані копії трудових книжок свідків не містять відомостей, які б підтверджували вищезгадані обставини. За таких умов за результатами повторно розглянутої заяви ОСОБА_1 було прийнято рішення №66 від 26.04.2021 року про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Суд не погоджується із позицією Відповідача, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо не правомірності винесення рішення про відмову в перерахунку пенсії з урахуванням опитування свідків, суд зазначає, що відповідно до п. 18 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів» за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті. то зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час. стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Судом встановлено, у трудовій книжці НОМЕР_2 від 12.10.1976 року на ім`я ОСОБА_2 міститься запис №14 про прийняття її переводом до Ізмаїльського міського ДФСТП 01.07.1987 року, а запис № 21 вказує про звільнення по переведенню 01.07.1991 року.

Суд зазначає, що аналогічні записи містяться у трудовій книжці від 10.05.1972 року на ім`я ОСОБА_3 .

Таким чином, суд вважає, що факт праці свідків з позивачем на одному підприємстві в зазначений період встановлений їх трудовими книжками.

Крім того, Позивач у позові зазначає, що обидва свідка вже отримують пенсійне забезпечення, при оформленні яких цей період роботи увійшов до їхнього страхового стажу, тобто фактично пенсійний орган визнав відповідні записи в їх трудових книжках встановленими та достовірними.

При опитуванні свідки категорично та однозначно підтвердили, що дійсно працювали з Позивачем на підприємстві в зазначений період (протокол опитування свідків знаходиться у відповідача).

Суд зазначає, що доказів в спростування доводів Позивача, Відповідачем до суду не надано.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява № 55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 26.04.2021 року про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до трудового стажу період роботи з 01.07.1987 р. по 01.07.1991 р. в Ізмаїльській міській раді Добровільного фізкультурного спортивного товариства профспілок, згідно протоколу опитування свідків для перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.07.1987 р. по 01.07.1991 р. в Ізмаїльській міській раді Добровільного фізкультурного спортивного товариства профспілок та здійснити перерахунок його пенсії з дати її призначення, з 05.01.2020 року, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65012, ).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Бутенко А.В.