Справа № 200/7639/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р. Справа№200/7639/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2021 року шляхом здавання на пошту позивач, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до відповідача, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив:

- визнати рішення відповідача №202 від 30 березня 2021 року незаконним та відмінити його;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу необхідного для призначення пенсії періоди роботи з 12 жовтня 1980 року по 27 жовтня 1981 року, з 22 грудня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 08 липня 1990 року по 25 вересня 1990 року, з 16 жовтня 1990 року по 26 жовтня 1992 року, з 01 березня 1993 року по 31 березня 1996 року, з 05 травня 1996 року по 01 грудня 1999 року;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії на пільгових умовах, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає такі дії грубим порушенням його конституційних прав.

Відповідачем поданий відзив на адміністративний позов, у якому він заперечує проти позову з огляду на те, що оскільки надана для призначення пенсії сканована копія трудової книжки не читабельна у відповідача не має можливості зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 12 жовтня 1980 року по 27 жовтня 1981 року, з 22 грудня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 08 липня 1990 року по 25 вересня 1990 року, з 16 жовтня 1990 року по 26 жовтня 1992 року, з 01 березня 1993 року по 31 березня 1996 року. Період роботи з 05 травня 1996 року по 01 грудня 1999 року неможливо зарахувати до загального страхового стужу у зв`язку з тим, що в графі «відомості про роботу» відсутня назва підприємства, період проходження військової служби не зараховано до загального страхового стажу через те, що у військовому квитку має місце виправлення в даті народження власника та відсутній особистий підпис.

24 червня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

24 червня 2021 року від відповідача витребувані докази.

09 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у загальному порядку.

27 липня 2021 року вирішено провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін 25 серпня 2021 року.

25 серпня 2021 року допущена заміна Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У судове засідання, призначене на 25 серпня 2021 року, сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішив розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.7-9).

26 березня 2021 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся з заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.82).

30 березня 2021 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області рішенням №202 відмовило позивачу в призначенні пенсій через відсутність загального страхового стажу. До загального стажу не враховані періоди роботи з 14.10.1980 по 27.10.1981, з 22.12.1989 по 30.06.1990, з 08.07.1990 по 25.09.1990, з 16.10.1990 по 26.10.1992, з 01.03.1993 по 31.03.1996, з 05.05.1996 по 01.12.1999 (а.с.83-84).

У трудовій книжці позивача НОМЕР_3 (а.с.10-16) за спірні періоди містяться наступні відомості:

- 14 жовтня 1980 року прийнятий слюсарем будівельним 4-го розряду (наказ №64/к від 13 жовтня 1980 року);

- 27 жовтня 1981 року звільнений у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії (наказ №60/к від 20 жовтня 1981 року);

- з 31 жовтня 1981 року по 03 грудня 1983 року служба в лавах Радянської Армії (військовий квиток № НУ 9396525);

- 22 грудня 1989 року призначений на посаду водія у Маріупольську філію ПСК «Нафтогазбуд - 88» (наказ №3 від 24 січня 1990 року);

- 30 червня 1990 року звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП УССР (наказ №5 від 30 червня 1990 року);

- 08 липня 1990 року прийнятий монтажником 3-го розряду (наказ №95-к від 03 липня 1990 року);

- 25 вересня 1990 року звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП УССР (наказ №119 від 25 вересня 1990 року);

- 16 жовтня 1990 року прийнятий водієм автонавантажувача (наказ №10/к від 16 жовтня 1990 року);

- 26 жовтня 1992 року звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП УССР (наказ №9/к від 26 жовтня 1992 року);

- 01 березня 1993 року прийнятий до державного підприємство перукарня «Мрія» на посаду начальника торгівельного відділу (наказ «17-к від 01 березня 1993 року);

- 31 березня 1996 року звільнений відповідно до статті 38 КЗОТ України за власним бажанням (наказ №24-к від 31 березня 1996 року);

- 05 травня 1996 року прийнятий на посаду директора по продажам (наказ №1-к від 05 травня 1996 року);

- 01 грудня 1999 року звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України (наказ №82-к від 01 грудня 1999 року).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України №1058-IV заява про призначення […] пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду […] в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення […].

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку №22-1 заява про призначення […] пенсії […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України […].

Заява про призначення […] пенсії […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема,

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

Згідно з пунктом 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону №1788-XII передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, відповідач посилається на неможливість врахування періодів роботи позивача з 12 жовтня 1980 року по 27 жовтня 1981 року, з 22 грудня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 08 липня 1990 року по 25 вересня 1990 року, з 16 жовтня 1990 року по 26 жовтня 1992 року, з 01 березня 1993 року по 31 березня 1996 року, з 05 травня 1996 року по 01 грудня 1999 року, через те, що надана для призначення пенсії трудова книжка не придана для сприйняття її змісту через нечітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів. Також до загального трудового стаж не зараховано період проходження військової служби позивача, оскільки в військовому квитку має місце виправлення в даті народження власника та відсутній особистий підпис.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За результатами судового розгляду встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_3 яку позивача надав разом з заявою про призначення пенсії, відомості про роботу, внесені відповідно до вимог Інструкції, крім того, містяться всі необхідні оформлені належним чином відомості про займану посаду і період виконуваної роботи для підтвердження його стажу роботи.

Також, посилання відповідача на наявність виправлення в даті народження позивача у військовому квитку НОМЕР_4 (а.с. 71), як на підставу для не зарахування до загального стажу позивача періоду проходження ним військової служби, на переконання суду, є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Разом з тим, в трудовій книжці позивача міститься запис про період проходження ним військової служби.

Крім цього, відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про безпідставність посилань відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , та періоду проходження позивачем військової служби, а тому, рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №202 від 30 березня 2021 року, слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд звертає увагу на те, що рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії позивачу є виключною компетенцією відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним засобом правого захисту у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву №2093 про призначення пенсії, подану позивачем 26 березня 2021 року, із зарахуванням до стажу останнього періодів роботи з 12 жовтня 1980 року по 27 жовтня 1981 року, з 22 грудня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 08 липня 1990 року по 25 вересня 1990 року, з 16 жовтня 1990 року по 26 жовтня 1992 року, з 01 березня 1993 року по 31 березня 1996 року, з 05 травня 1996 року по 01 грудня 1999 року, та прийняти рішення відповідно до Закону №1058-ІV з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб, визначений судом.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, 371, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 березня 2021 року №202 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від №2903 про призначення пенсії, подану ОСОБА_1 26 березня 2021 року, із зарахуванням до стажу останнього періодів роботи з 12 жовтня 1980 року по 27 жовтня 1981 року, з 22 грудня 1989 року по 30 червня 1990 року, з 08 липня 1990 року по 25 вересня 1990 року, з 16 жовтня 1990 року по 26 жовтня 1992 року, з 01 березня 1993 року по 31 березня 1996 року, з 05 травня 1996 року по 01 грудня 1999 року, та прийняти рішення відповідно до Закону України 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Повний текст рішення складено 25 серпня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко