Справа № 320/4369/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року № 320/4369/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 14.02.2019 № UA100110/2019/000033/2; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо визначення митної вартості товару, щодо якого відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2019 № UA100110/2019/000033/2 за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в порядку, встановленому статтею 58 Митного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки з наданих при митному оформленні документів можливо було чітко визначити дійсну митну вартість автомобіля, адже такі не мали неточностей, ознак підробки. Крім того, митному органу було також надано касовий чек продавця, який підтверджує суму сплачених готівкою коштів за транспортний засіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Крім того судом зобов`язано відповідача подати до суду належним чином оформлені докази, що стали підставами для прийняття спірного рішення, зокрема, але не обмежуючись цим, належним чином засвідчену копію у придатному для читання вигляді джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, на яке йде посилання у спірному рішенні; зобов`язано позивача подати до суду належним чином оформлені докази, зокрема, але не обмежуючись цим, що підтверджують числове значення митної вартості товару, а також витрати, понесені на транспортування та страхування тощо.

05.11.2019 до суду від Київської міської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, у якому, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме, не надано доказів по витратам, понесеним на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу (чеки щодо купівлі паливо-мастильних матеріалів тощо). Також, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. (а.с. 63-72)

08.11.2019 до Київського окружного адміністративного суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача наполягав на обґрунтованості доводів позовних вимог, а також на безпідставності посилань представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, адже посилання митного органу на умови імпорту товарів з комерційною метою не є доречними, оскільки позивач особисто придбав автомобіль за кордоном безпосередньо у продавця в особистих, а не комерційних цілях, доставку транспортного засобу здійснював особисто, а тому, вимога про надання документів щодо вартості доставки є невиправданою. Витрати на самохідний проїзд автомобіля до митного кордону є побутовими витратами особи, яка його придбала, а не витратами на транспортування у розумінні п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України. Всі необхідні документи для визначення митної вартості автомобіля та застосування основного методу, на переконання позивача, було надано до митного органу. (а.с. 106-110)

18.11.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. (а.с. 133-136)

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

До суду від сторони позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, з урахуванням чого, судом ухвалено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Суд зазначає, що, наразі, правонаступником Київської міської митниці ДФС є Київська митниця Держмитслужби, у зв`язку з чим, вважає за необхідне замінити первісного відповідача на його правонаступника.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», випливає, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно додатку 2 до постанови 02.10.2019 року № 858, Київська міська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Київської митниці Держмитслужби здійснено 07.11.2019.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе допустити заміну відповідача - Київської міської митниці ДФС () його правонаступником - Київською митницею Держмитслужби ().

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 25 січня 2019 року придбав у компанії UAB «Auto Baltika» (Литва) транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литва), номер кузова: НОМЕР_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 25 січня 2019 року, ціна транспортного засобу становить 7800 EUR. Розрахунок здійснювався готівкою через касу. Компанія UAB «Auto Baltika» (Литва) в підтвердження факту отримання оплати за транспортний засіб у сумі 7800 EUR надала касовий чек, в якому зазначена марка та номер кузова транспортного засобу.

25 січня 2019 року брокером в Республіці Литва була оформлена експортна декларація № 19LTLC0100EK01EE00. Згідно експортної декларації, ціна транспортного засобу складає 7800 EUR.

26 січня 2019 року позивачем оплачено на рахунок Київської міської митниці ДФС передоплату за митне оформлення транспортного засобу у сумі 100000 грн. Дана сума митних платежів (митної гарантії) була обрахована від ціни 7800 EUR транспортного засобу

27 січня 2019 року на митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС була подана попередня митна декларація № UA10011020/19/553707, митниця призначення - Київська міська митниця ДФС, митна вартість транспортного засобу заявлена 7800 EUR.

27 січня 2019 року через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС був ввезений до України транспортний засіб в митному режимі «імпорт» згідно попередньої митної декларації № UA10011020/19/553707.

Під час проведення огляду транспортного засобу «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литва), номер кузова: НОМЕР_2 інспектором митниці був складений акт про проведення огляду транспортного засобу UA205010/2019/211952 від 27 січня 2019 року. У додатковому аркуші вищезгаданого акту огляду транспортного засобу, з поміж іншого вказано, що автомобіль має подряпини та сколи лакофарбового покриття.

14 лютого 2019 року транспортний засіб був доставлений до митного поста «Столичний» Київської міської митниці ДФС.

Після попередньо проведеної консультації з інспектором Київської міської митниці ДФС та за рекомендацією митного брокера, 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 було здійснено доплату за митне оформлення транспортного засобу у сумі 59000,00 грн., з якою позивач не погоджується та вважає надміру сплаченою.

14 лютого 2019 року Київською міською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування вартості транспортного засобу № UA100110/2019/000033/2 з 7800,00 EUR на 14200,00 EUR.

Позивач не погоджується з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України, регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України, встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Слід зазначити, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 МК України. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У частині третій статті 53 МК України, визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тож, з наведеного слідує, що, дійсно, митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості та він досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Так, запитувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості можливо виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, слід враховувати, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Із матеріалів справи слідує, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого автомобіля, що позивач придбав у компанії UAB «Auto Baltika» (Литва) транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литва), номер кузова: НОМЕР_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 25 січня 2019 року, ціна транспортного засобу становить 7800 EUR. Розрахунок здійснювався готівкою через касу. Компанія UAB «Auto Baltika» (Литва) в підтвердження факту отримання оплати за транспортний засіб у сумі 7800 EUR надала касовий чек, в якому зазначена марка та номер кузова транспортного засобу.

До митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано: рахунок-фактуру, акт про проведення огляду товарів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, документи, що містять довідкову інформацію щодо вартості у країні експортері, договір про надання послуг митного брокера, платіжне доручення, що підтверджує сплату митних платежів, копію митної декларації країни відправлення, паспортний документ фізичної особи, касовий чек.

У матеріалах справи міститься касовий чек на суму 7800 EUR від 25.01.2019, виданий продавцем у Литві, який має прив`язку до марки транспортного засобу та номер його кузову. (а.с. 17)

Водночас, оскаржуваним рішенням, заявлену декларантом суму 7800 EUR було скориговано до 14200 EUR. (а.с. 12)

Так, оскаржуване рішення містить наступні обставини, що стали підставою для коригування митної вартості автомобіля, зокрема, в жодному документів, наданому до митного оформлення не вказано умови поставки, не зазначені витрати, понесені на транспортування та страхування. Джерело інформації, яким керувався митний орган, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: відкриті джерела довідника www.nadaguides.com. - 14200 EUR.

Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначено у частині десятій статті 58 МК України.

Позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, мали неточності, а додаткові документи, які надав декларант, не усунули сумнівів органу доходів і зборів щодо достовірності відомостей про визначення митної вартості товарів, що і стало підставою для визначення митної вартості товару за резервним методом.

Проте, суд із такими доводами відповідача не погоджується із таких підстав.

По перше, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування чому саме митний орган взяв до уваги цінову інформацію, наявну саме в довіднику NADA Official guide, крім того, прийнята до уваги цінова пропозиція транспортного засобу, жодним чином не розкриває та не підтверджує, що порівнювані транспортні засоби є однаковими за основними показниками, зокрема, технічний стан, зношеність, наявність інших обставин, що впливають на формування ціни на такий товар, адже, за звичайних обставин, цінова пропозиція на аналогічний товар може суттєво відрізнятись в залежності від стану такого товару та інших характеристик. На противагу цьому, позивач надав митному органу касовий чек продавця, який має необхідні ідентифікатори транспортного засобу та який підтверджує виконання сторін зобов`язань за договором купівлі-продажу транспортного засобу в Республіці Литві. Суд не бере посилання відповідача у запереченнях на відповідь на відзив про те, що касовий чек не є первинним документом (банківським платіжним документом), а таким мав бути, зокрема, фіскальний чек, з тих підстав, що за умовами договору, передбачено внесення готівки через касу, що цілком узгоджується з наданим позивачем касовим чеком. Варто врахувати, що купівля транспортного засобу відбувалась не в Україні, а в іншій країні, а тому, якщо така операція не заборонена законодавством тієї країни та обумовлена сторонами в договорі, позивач не міг вимагати іншого документа на підтвердження оплати за автомобіль.

По друге, окрім посилань сторони відповідача на спрацювання внутрішніх систем ризику та зазначення необхідності здійснити додатковий контроль, відповідачем під час розгляду спору та к і не було надано переконливих та достатніх обставин, що викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі поданих декларантом документів, а також, обґрунтування необхідності додаткової перевірки наданих документів.

При цьому, наявна, на думку відповідача, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, адже нижчий рівень митної вартості імпортованого товару, порівняно із подібними/ідентичними, сам собою не може розцінюватися, як заниження позивачем митної вартості і не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, з урахуванням того, що правовідносини є різними, мають безліч показників та обставин, за який ціна таких товарів може відрізнятись, зокрема, справність автомобіля, технічний стан, зношеність, комплектація, рік випуску, пробіг, тощо.

У частині посилань митного органу на те, що в жодному документі, наданому до митного оформлення не вказано умови поставки, суд зазначає, що позивач, як фізична особа, особисто придбав у Литві автомобіль для власних потреб, самостійно здійснював його доставку, а тому, визначальні саме для комерційного імпорту товарів умови поставки, на думку суду, у даному випадку, не є обов`язковими та не впливають на митну вартість автомобіля, з урахуванням обставин, за яких він придбавався та доставлявся до митного кордону України.

Подані декларантом документи до митного оформлення, не містять розбіжностей ні щодо номенклатури товару, ні щодо його вартості, як і відомостей, що позивач поніс будь-які інші витрати, що підлягають включенню до митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 МК України. Водночас, посилання сторони відповідача про невключення декларантом витрат на страхування транспортного засобу та витрат на транспортування, суд зазначає, що, дійсно, позивач сам вказує на те, що витрати на страхування склали 9 євро, а на транспортування орієнтовно 200 євро, однак, слід взяти до уваги, що придбаний товар є самохідним транспортним засобом, який самостійно, без залучення послуг навантажувача, тягача, евакуатора прибув до митного посту, а тому, витрати на страхування в 9 євро та побутові витрати на експлуатацію такого автомобіля, жодним чином не пояснює обґрунтованість корегування заявленої митної вартості 7800 євро до 14200 євро.

Ненадання додаткових документів, не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.

До того ж, положення статті 368 Митного кодексу України, вказують на те, що вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, включається до митної вартості лише у тому випадку, коли товари переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні. Відтак, при визначенні митної вартості транспортного засобу позивача, слід керуватися виключно ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України, без застосування ч. 2 ст. 368 цього Кодексу, та враховувати лише його фактурну вартість.

Суд, не заперечуючи права митного органу упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, вказує на те, що для цього відповідач має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України, як наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наводячи обставини невідповідності документів чи неподання таких, а також інші обставини, відповідач жодним чином не розкриває те, яким саме чином дані обставини та чинники впливають на митну вартість товару, яка, за даних обставин, була скоригована майже вдвічі.

Спрацювання системи управління ризиками митного органу, є лише рекомендацією посадовій особі такого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Тож наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

На підставі досліджених письмових доказів, суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Отже підстави вважати, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, відсутні.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, підлягають задоволенню.

Водночас, у частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо визначення митної вартості товару, щодо якого відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2019 № UA100110/2019/000033/2 за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в порядку, встановленому статтею 58 Митного кодексу України, на переконання суду, слід відмовити, адже такі є невірно обраним способом захисту прав, оскільки наслідком скасування рішення про коригування митної вартості, є обов`язок митного органу прийняти ту митну вартість, яка була заявлена декларантом, з огляду на що, надалі, застосовуються вже відповідні механізми розрахунків (вирішення питання щодо надміру сплачених платежів тощо), які не є предметом даного спору. Крім того, суд не може втручатись у дискреційні повноваження митного органу, окрім як здійснювати перевірку дій/рішень такого органу на відповідність визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріїв.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши наявні у справі докази, а також проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для їх часткового задоволення. Доводи відповідача не спростовують встановлену під час розгляду справи відсутність достатніх підстав для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем. Решта тверджень та посилань сторін судом не приймається до уваги через їх непідтвердженість матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90,139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 14.02.2019 № UA100110/2019/000033/2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Київської митниці Держмитслужби (, 03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

дата складення рішення у повному обсязі 20.08.2021

Суддя Панченко Н.Д.