Справа № 380/7136/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7136/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації позивачці за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період 2015-2016 років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації позивачці за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період 2015-2016 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що на день виключення зі списків особового складу військової частини їй протиправно не нараховано та не виплачено грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як одинокій матері за період 2015-2016 років та за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позову заяву покликається на те, що відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання інших видів відпусток військовослужбовцям, крім передбачених частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, припиняється.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 30.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті спору, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 (на цей момент ОСОБА_2 ) перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 12.11.2008). ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 23.12.2014).

14.06.2016 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.06.2016), як наслідок позивачка змінила прізвище на ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі в них народилася донька ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 23.12.2016). До квітня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В квітні 2017 року ОСОБА_1 продовжила службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу військового комісара Турківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 28.01.2021 № 4 солдата ОСОБА_1 , колишнього молодшого спеціаліста служби захисту інформації, звільнену наказом військового комісара Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу) від 22.01.2021 № 3-РС у запас за пп. «ґ» (через сімейні обставини, а саме наявність двох дітей до 18 років) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу", 28.01.2021 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

20.01.2021 позивачка подала рапорт Військовому комісару Турківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який останнім для розгляду перескеровано в Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до копії відповіді Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №1552 від 19.02.2021, яка супровідним листом від 02.03.2021 вих. №380 скерована Військовим комісаром Турківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачці, Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив, що на час звільнення з лав Збройних Сил України грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток не виплачується.

Покликаючись на те, що на час виключення зі списків особового складу частини їй протиправно не компенсована невикористана додаткова відпустка як одинокій матері за період 2015-2016 років та невикористана додаткова відпустка як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон України № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Статтею 2 вказаного Закону закріплено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Пунктом 8 ст. 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до абзацу 2 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У свою чергу, статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Крім цього, згідно з ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України «Про відпустки» додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Отже, можна дійти до висновку, що чинним законодавством закріплені гарантії військовослужбовців на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, при цьому додаткові відпустки працівникам, які мають дітей надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 Закону України «Про відпустки», а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

За визначенням ст. 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст. 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивачка набула за період проходження нею військової служби.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток через дію особливого періоду, у зв`язку з чим позивачка не набула відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки, з огляду на наступне.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені п. п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Однак, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, оскільки позивачка, проходячи службу в Збройних Силах України в період з червня 2015 року по листопад 2016 року була одинокою матір`ю, окрім основної щорічної відпустки, мала право на додаткову відпустку - як одинока матір на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки». Крім цього, оскільки позивачка має двох неповнолітніх дітей віком до 15 років, з квітня 2017 року, має право на додаткову відпустку, окрім відпустки як одинокої матері, - як матері двох дітей віком до 15 років. Отже, з квітня 2017 року ОСОБА_1 мала право на отримання додаткової відпустки як одинока матір (щодо дочки ОСОБА_4 ) та як матір двох дітей віком до 15 років на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Таких відпусток з червня 2015 року по січень 2021 року позивачка з огляду на запроваджений у державі особливий період не використала, відтак набула право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням зі служби.

Відповідач не заперечує статусу позивачки як одинокої матері у період з червня 2015 року по листопад 2016 року та матері двох дітей віком до 15 років з квітня 2017 року. При цьому не виплату компенсації за невикористані дні цих відпусток пояснює тим, що право на такі призупинено у зв`язку з дією особливого періоду в Україні.

Суд звертає увагу, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпуски, чого відповідачем здійснено не було.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264)

Таким чином, не здійснення з позивачкою належних розрахунків щодо нарахування та виплати останній грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу військової частини суд кваліфікує як протиправну бездіяльність відповідача та з метою відновлення порушених прав позивачки вважає за доцільне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити Позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період 2015 - 2016 років виходячи із грошового забезпеченням станом на день звільнення; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року - 2021 року виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Тому позов належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення», пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період 2015-2016 років.

Визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року.

Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період 2015-2016 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матерів та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за період квітня 2017 року 2021 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25; ).

Суддя Сидор Н.Т.