Справа № 200/8316/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р. Справа№200/8316/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що вона має право на отримання «Посвідчення члена сім`ї загиблого», між тим на її звернення з цього питання отримала від відповідача повідомлення від 14 травня 2021 року № Р-126 про те, що в неї як дружини померлого ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС, прирівняного до осіб з інвалідністю внаслідок війни, відсутні правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана згідно в п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вважаючи свої права порушеними просила:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 14 травня 2021 року № Р-126 щодо відмови у видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого»;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради розглянути її заяву про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та прийняти відповідне рішення згідно з Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, та видати «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що у позивача як у дружини загиблого (померлого) ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС відсутні правові підстави для встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана згідно з п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому вважав позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, віднесений до осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та на нього поширювалися пільги, передбачені, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та архівної довідки від 09 грудня 1999 року №51/1/ НОМЕР_2 він в період з 30 червня 1986 року по 26 вересня 1986 року виконував обов`язки військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Експертним висновком від 15 квітня 2021 року № 86, що складений Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку захворювань хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено, що захворювання, що призвело до його смерті, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

05 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради із заявою, в якій просила видати їй посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого». До заяви додала документи, які підтверджують встановлені судом обставини.

Листом від 14 травня 2021 року № Р-126 позивача повідомлено про те, що для встановлення статусу «Член сім`ї померлого ветерана війни» позивачу як вдові померлого учасника бойових дій згідно з п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно підтвердити причинний зв`язок смерті чоловіка із захворюванням, одержаним в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Так, згідно з висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 15 квітня 2021 року № 86 захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи викладене відповідач дійшов висновку про те, що встановити статус «Член сім`ї померлого ветерана війни» на даний час немає підстав.

Фактично, позивачу відмовлено у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з відсутністю правових підстав згідно зі ст. 10 вказаного Закону.

Рішення з цього питання відповідачем не приймалося.

Відповідно, їй відповідне посвідчення видано не було.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно з ч. 1 ст. 7 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на час розгляду заяви позивача), до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктами 1, 2 та 9 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.

Пунктом 6 цього Порядку визначено, що рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п. 4 вказаного Положення особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Абзацом 2 п. 7 цього Положення в редакції, яка була чинною на час розгляду заяви позивача та прийняття оскарженого рішення, було передбачено, що, зокрема, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Абзацом 2 п. 7 цього Положення в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та є чинною на час розгляду судом даної справи, визначено, зокрема, що "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Поданими позивачем до відповідача документами підтверджено те, що чоловік позивача як військовослужбовець помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби (в період виконання обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС).

На померлого чоловіка позивача поширювалася чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на наведене на позивача як на його дружину та, відповідно, члена його сім`ї також поширювалася чинність вказаного Закону, з огляду на що вона мала право на встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону.

Встановлення особі такого статусу є безумовною підставою для видачі посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» (п. 4 Положення, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302).

Встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відбувається шляхом прийняття відповідного рішення.

При цьому відповідачем не враховано те, що осіб, на які поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначає лише Закон, а не будь-який інший орган, зокрема відповідач.

В порушення вимог законодавства відповідачем надана помилкова оцінка обставинам справи, поданим позивачем документам та положенням законодавства, що призвело до протиправної відмови позивачу у встановленні такого статусу.

Частиною 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Для прийняття рішення на користь позивача виконані всі умови (зокрема, позивачем до відповідача подана заява з відповідними документами), і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (адже встановлені законом підстави для відмови в наданні позивачу відповідного статусу відсутні).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

З огляду на наведене з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про встановлення позивачу статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати позивачу посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Саме такий спосіб захисту та відновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах суд вважає належним та ефективним та таким, що виключить подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, тому відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84502, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Перемоги, 53, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 травня 2021 року та прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати ОСОБА_1 посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 25 серпня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда