Справа № 380/2156/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2156/21 пров. № А/857/11500/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, ухвалене суддею Потабенко В.А. у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №380/2156/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення та зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 березня 2018 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 12.03.2018.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 12.03.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по 12 березня 2018 року та зазначив, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки в цій частині права позивача ще не порушені.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити оскаржуване судове рішення.

Доводи скаржника зводяться до того, що судом обрано невірний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки, на його думку, ключовим при вирішенні спірних правовідносин є саме визначення базового місяця, так як саме від цього залежатиме розмір виплаченої відповідачем індексації. Вказує, що визначення базового місяця залежить виключно від зміни посадового окладу згідно рішень Уряду і такими місяцями є січень 2008 року та березень 2018 року - місяці, у яких набрали чинності постанова Кабінету Міністрів від 07.11.2007 № 1294 та постанова Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704.

Виходячи з того, що посадовий оклад за посадою, яку обіймав позивач до березня 2018 року підвищувався 01 січня 2008 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1294, та 01 березня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704, вважає, що починаючи з січня 2016 року базовими місяцями для розрахунку індексації грошового забезпечення є саме січень 2008 року та березень 2018 року.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення від 16.04.2016 серії НОМЕР_2 позивач є учасником бойових дій.

Наказом начальника 3 спеціалізованого відділу військової служби правопорядку (по особовому складу) від 12.02.2018 5-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням на підставі наказу від 12.03.2018 № 5-РС.

Однак, при звільненні відповідачем не проведено всіх розрахунків із позивачем, зокрема, не було виплачено індексації грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 по 12 березня 2018 року у належному розмірі протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції Українита частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

В розумінні статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннямистатті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17), індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078(далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015 базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.

Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових).

Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст. 90 КАС України).

Не заперечуючи право позивача на проведення індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зауважує, що у період з січня 2016 року по 12 березня 2018 року (включно) індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, що сторонами не заперечується, а в матеріалах справи відсутні розрахунки індексації грошового забезпечення позивача за вказані періоди із визначенням базових місяців індексації.

З огляду на наведене суд першої інстанції виснував, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, і саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення з визначенням базового місяця індексації.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд визначив відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі цьому праву дії, однак у мотивуванні зазначив, що при визначенні базового місяця слід враховувати висновки суду, викладені у рішенні.

Зокрема, суд вказав на те, що місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведенні індексації грошового забезпечення (базовим місяцем) для всій військовослужбовців Збройних Сил України (безвідносно до дати прийняття на військову службу, переміщення за посадами з більшим посадовим окладом, присвоєння чергового військового звання або встановлення різних надбавок, доплат і премій) буде місяць, наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення посадових окладів для військовослужбовців відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України.

Однак, враховуючи обставини у даній справі, доводи, наведені позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі, а також аргументи, зазначені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про передчасність вимоги про вказівку у рішенні суду на конкретні базові місяці, що підлягають врахуванню при обрахунку індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що позивач проходив військову службу у військовій частині за контрактом у період з 12.03.2015 по 12.03.2018. Також зазначає, що невиплата індексації грошового забезпечення у спірний період зумовлена здійсненням її обрахунку із застосування базового місяця січень 2016 року. Вважає, що підставою для застосування січня 2016 року є збільшення у січні 2016 року грошового забезпечення за рахунок збільшення розмірів їх грошової винагороди.

Також відповідач покликається на листи Департаменту фінансів Міністерстваоборони України (№248/3/9/1/2 від 04.01.2016, №248/3/9/1/940 від 16.08.2017, №248/1485 від 26.03.2018, №248/7/9/1/1661 від 19.12.2017), якими головний розпорядник бюджетних коштів довів до розпорядників бюджетних коштів нижчих рівнів роз`яснення про відсутність фінансових ресурсів бюджету Міністерства оборони України на виплату індексації грошового забезпечення та вказівки щодо припинення її нарахування військовослужбовцям Збройних Сил України.

При вирішенні спірних правовідносин судом підлягає врахуванню положення, визначені абзацом 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 ) щодо особливостей обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників.

Відповідно до цього пункту обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Отже, фактично цією нормою встановлено, що базовим місяцем для нарахування індексації грошових доходів новоприйнятого працівника є місяць прийняття його на роботу, з якого власне і починає обчислюватися індекс споживчих цін.

Оскільки позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 12.03.2015, що підтверджуєся наявною у матеріалах справи копією військового квитка (а.с. 13-16) й розділ 17 якого містить чітке зазначення періоду проходження військовї служби та вказана обставина могла бути перевірена судом першої інстанції на основі долучених позивачем до позовної заяви копій документів, враховуючи норму абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 ), січень 2008 року не може бути застосований, як базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

Слід зазначити, що між сторонами відсутній спір в частині визначення березня 2018 року, як базового місяця, оскільки при перевищенні індексу споживчих цін у цьому місяці, виплата індексації здійснюється із наступного місяця квітня 2018 року, що є неможливим у зв`язку із звільненням позивача з військової служби 12.03.2018.

Відтак, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 12 березня 2018 року має бути саме березень 2015 року.

З наведеного слідує, що починаючи з січня 2016 року по 12 березня 2018 року військовою частиною НОМЕР_1 неправильно визначено позивачу базовий місяць нарахування індексації його грошового забезпечення, яким, з урахуванням норми абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) має бути саме березень 2015 року, а не січень 2016 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи відповідача - військової частини НОМЕР_1 щодо правомірності дій з покликанням на відсутність коштів на виплату індексації грошового забезпечення. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзакономі загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 5 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у даній справі.

З огляду на викладене, суд апедяційної інстанції приходить до висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є встановлення зобов`язання військовій частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з січня 2016 року по 12 березня 2018 року індексацію грошового забезпечення з урахуванням березня 2015 року як базового місяця та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Суд першої інстанції, встановивши право позивача на індексацію грошового забезпечення та правильно вказавши період, за який грошове забезпечення позивача підлягає індексації, визначив відповідачу зобов`язання до вчинення дій без вказівки на базовий місяць, з урахуванням якого слід провести обрахунок індексації за спірний період, що може в подальшому ускладнити виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої шляхом зміни його резолютивної частини та мотивів часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 311 Кодексу адміністративного судочинства Україниапеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №380/2156/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови та третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 12 березня 2018 року, виходячи з розрахунку базового місяця березень 2015 року та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. Я. Макарик
З. М. Матковська