Справа № 640/28931/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Київ № 640/28931/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1
до:Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи"
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) (далі - позивач, Приватний нотаріус, ОСОБА_1) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код - 00015622) (надалі - відповідач-1, МЮ України, Міністерство, Мін`юст) та Державного підприємства "Національні інформаційні системи" (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4, ідентифікаційний код - 39787008) (в подальшому - відповідач-2, ДП "Національні інформаційні системи"), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати в повному обсязі наказ Міністерства юстиції України № 3745/5 від 27.10.2020 про часткове задоволення скарги ТОВ "Гансо Компані" від 16.10.2020, що виданий на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг та рішень, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції від 22.10.2020;

- зобов`язати Державне підприємство "Національні інформаційні системи" розблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Мотивуючи позовні вимоги позивач стверджує про протиправність спірного наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2020 (суддя Пащенко К.С.) залишено без руху позовну заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; запропоновано відповідачам подати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзиви на позовну заяву (відзиви) та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзивів і доданих до нього доказів позивачу.

Наразі суд вказує, що обґрунтовуючи позов позивач відзначає, що 15.10.2020 ОСОБА_1 прийнято рішення № 54599126 про державну реєстрацію іпотеки на майновий комплекс з реєстраційним номером 000, що розташований м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6 (по тексту - Майновий комплекс) за іпотекодержателем: Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (скорочено - ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА»).

Цього ж дня рішенням № 54599147 Приватним нотаріусом проведена державна реєстрація обтяження (заборона відчуження) на нерухоме майно на Майновий комплекс. Номер запису про обтяження: 38516467.

Окрім того згідно рішення № 54599162 від 15.10.2020 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на Майновий комплекс за ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

Поряд із цим позивач зазначає, що не погоджуючись з вказаним рішеннями Приватного нотаріуса про вчинення ним реєстраційних дій, Товариство з обмежено відповідальністю «Гансо Компані» (альтернативно - ТОВ «Гансо Компані», Скаржник) звернулось зі скаргою від 16.10.2020 до Міністерства юстиції України, яка була зареєстрована 19.10.2020 за № 30576-33-20.

За результатами розгляду скарги, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг та рішень, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції (за текстом - Колегія) складено висновок від 22.10.2020, згідно якого рекомендовано МЮ України: задовольнити частково скаргу ТОВ «Гансо Компані» від 16.10.2020; скасувати рішення № 54599126, № 54599147, 54599162 від 15.10.2020, прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1; анулювати доступ останньому до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наказом Міністерства юстиції України № 3745/5 від 27.10.2020: скаргу ТОВ «Гансо Компані» від 16.10.2020 задоволено частково; скасовано рішення № 5459912, № 54599147, № 54599162 від 15.10.2020, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1; анульовано доступ приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по рішенню - Наказ, Спірний наказ, Оспорюваний наказ, Оскаржуваний наказ).

Не погоджуючись із висновком Колегії та Спірним наказом, вважаючи прийняте Міністерством рішення протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом, в межах якого примічає, що, по-перше, на час розгляду скарги та прийняття Наказу Мін`юстом був наявний судовий спір стосовно нерухомого майна, зокрема 12.10.2020 Господарським судом м. Києва було відкрито провадження у справі № 910/15365/20 за позовом ТОВ «ФК «Ассісто» до ПН КМНО ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про визнання протиправним та скасування рішень реєстратора в особі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, в т.ч.:

- щодо майнового комплексу, загальною площею 28 223,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за іпотечним договором від 25.12.2007, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 949:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54421899 від 05.10.2020 (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422313 від 05.10.2020 (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423577 від 05.10.2020 (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відтак, на думку позивача, оскільки щодо нерухомого майна був наявний судовий спір, за яким реєстраційні дії Приватного нотаріуса переглядалися в суді, Міністерство юстиції України, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), не могло розглядати скаргу та приймати за її результатами жодного висновку.

По-друге, Приватний нотаріус відмічає, що 03.12.2007 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (ПАТ «УПБ», Банк, Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «ІТ ІНВЕСТ» (ТОВ «ІТ ІНВЕСТ», Позичальник, Боржник) укладено договір про надання кредиту № 888 з додатковими договорами (Кредитний договір), у відповідності до п. 1.1. якого (в редакції додаткового договору від 18.12.2014) Банк відкриває Позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 33 985 000,00 грн., терміном до 17 грудня 2015 року, на поповнення обігових коштів.

25.12.2007, з метою належного виконання зобов`язань ТОВ «ІТ ІНВЕСТ» за Кредитним договором, між ПАТ «УПБ» (Іпотекодержатель, первісний Іпотекодержатель) та ВАТ «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 949 (Договір іпотеки, Іпотечний договір), предметом якого (п. 1.1.) є надання Іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п. 6 договору, в забезпечення виконання своїх зобов`язань, а також зобов`язань Позичальника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем та/або Позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Відповідно до п. 6 Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань Іпотекодавця та Позичальника за Кредитними договорами Іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: майновий комплекс, загальною площею 28 223,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (Предмет іпотеки).

Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, зокрема, у випадку невиконання чи неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору та цього договору (п. 16.5.2. Іпотечного договору).

У разі звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно з п. 16.5. договору Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок Предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання Предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Позивач виокремлює, що 17.05.2018 право власності на Предмет іпотеки перейшло від Іпотекодавця до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані», позаяк відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, як вважає ОСОБА_1 , кожен новий власник Предмета іпотеки (Майнового комплексу) є новим іпотекодавцем згідно Іпотечного договору від 25.12.2007.

Тому приймаючи рішення про реєстрацію права власності на іпотеку, Приватний нотаріус діяв в межах закону, оскільки ТОВ «Гансо Компані», набувши 17.05.2018 у власність нерухоме майно, що є Предметом іпотеки, набуло прав і обов`язків іпотекодавця, а відтак в даному випадку не може застосовуватись така підстава для скасування рішення як те, що ТОВ «Гансо Компані» не було іпотекодавцем за Договором іпотеки.

Окремо позивач виділяє, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 по справі № 910/14751/17, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 та постановою Верховного Суду від 27.06.2018, визнано наявність у Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ ІНВЕСТ» за Договором про надання кредиту від 03.12.2007 № 888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за Договором поруки від 25.12.2007 № 888-1 з додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим № 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього.

Тобто рішенням суду, яке набрало законної сили, була підтверджена наявність права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором у ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК».

27 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» укладено договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, та договір № 81/1 про купівлю-продаж майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, згідно з якими до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшло право вимоги, зокрема за договором про надання кредиту від 03.12.2007 № 888 укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ II «ІТ Інвест», з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 № 888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього;

Згідно п. 1 Договору про відступлення прав вимоги від 27 квітня 2020 року, за цим договором, в порядку та на умовах, визначених договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку права, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору (Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами та/або, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (Основні договори) (Права вимоги).

Так, на переконання позивача, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є новим кредитором ТОВ II «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 № 888, та Іпотекодержателем згідно Іпотечного договору, договорами про внесення змін та угодами до нього.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулось до Приватного нотаріуса із відповідними заявами та документами, зазначаючи, що ТОВ II «ІТ Інвест» в порушення умов Договору про надання кредиту від 03.12.2007 № 888 не повернуло кредитні кошти та не сплатило процентів за їх користування, в результаті чого, станом на 15.10.2020 утворилася заборгованість у розмірі 125 441 381,34 грн.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» надало ОСОБА_1 вимоги від 07.05.2020 та від 16.06.2020 про усунення порушень Договору про надання кредиту від 03.12.2007 № 888, та Іпотечного договору від 25.12.2007, які є повідомленнями про намір оформлення права власності на предмет іпотеки (у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Вимоги були направлені на адресу боржника і іпотекодавця, однак не були виконані.

Тож, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» скориставшись своїм правом, передбаченим Договором та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» скористалось своїм правом та задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору.

В контексті вказаного позивач відзначає, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було додержано тридцятиденний строк з моменту отримання адресатами вимоги та надано Приватному нотаріусу всі документи у відповідності до «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених постановою КМУ від 25.12.2015».

В свою чергу 15.10.2020 ОСОБА_1 прийняті рішення: № 54599126, № 54599147 та № 54599162.

Додатково, в частині заборони вчинення реєстраційних дій щодо будівлі, зазначених в ухвалі Подільського районного суду від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20 та арешту згідно ухвали Печерського районного суду від 30.05.2019 у справі 757/27183/19-к, позивач звертає увагу, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (за текстом - Закон або ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») підставами для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Водночас, у відповідності до п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Більш того, ч. 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Приватний нотаріус акцентує, що вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» від 07.05.2020 та від 16.06.2020 про усунення порушень Договору про надання кредиту від 03.12.2007 № 888 і Іпотечного договору були одночасно і повідомленням про намір оформлення права власності на предмет іпотеки у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За викладеного, позивач переконаний, що діяв у цілковитій відповідності з нормами чинного законодавства України, оскільки не мав права відмовити ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у державній реєстрації прав на нерухоме майно в силу норм п. 7 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалось іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

І більше того позивач у рамках цього питання виходить із того, що в Державному реєстрі речових прав був наявний лише арешт на нерухоме майно, накладений згідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2020 по справі № 758/7480/20, що не є перешкодою у реєстрації прав власності.

А заборона вчиняти реєстраційні дії згідно ухвали Подільського районного суду від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20 та ухвали Печерського районного суду від 30.05.2019 у справі 757/27183/19-к, була відсутня в Державному реєстрі речових прав.

По-третє, Приватний нотаріус не був належним чином повідомленим про розгляд скарги, що вказує на прийняття МЮ України рішення без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття такого.

По-четверте, позивач нотує, що як висновок Колегії, так і Спірний наказ не містять відомостей про негативні наслідки, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про порушення принципу пропорційності, а тому Оскаржуваний наказ прийнято Міністерством з порушенням норм чинного законодавства.

З викладеними позивачем у позові твердженнями відповідач-1 не погоджується, та у своєму відзиві на позов закцентував, що позиція Приватного нотаріуса про наявність судового провадження між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав не знаходить свого підтвердження, так як у судовому провадженні № 910/15365/20 позивачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», а відповідачами: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» не є учасником справи взагалі.

Таким чином, судове провадження не було перешкодою для розгляду Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020, зареєстрованої в Міністерства юстиції України 19.10.2020 за № 30576-33-20.

Додатково Міністерство інформує, що матеріалами скарги (стор. 148) підтверджується, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про розгляд скарги ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020.

Також, на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-22-jovtnya-2020-roku, в строки встановлені чинним законодавством України було опубліковане оголошення про те, що 22 жовтня 2020 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 15, в Офісі протидії рейдерству відбудеться засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, зокрема, на 13 год. 15 хв. розгляд скарги ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020.

Відповідач-1 викладає заперечення і про те, що майно щодо якого було скасовано реєстраційні дії належить ГОВ «ГАНСО КОМПАНІ», а тому рішення суду буде впливати на права та обов`язки ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ».

Проте наказ Міністерства юстиції України від 27 жовтня 2020 року № 3745/5 в частині скасування рішень від 15.10.2020 №№: 5459912, 54599147, 54599162, що прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, не впливає на права позивача та не створює для нього жодних негативних наслідків.

В свою чергу ОСОБА_1 не наведено доводів та не надано доказів порушення оскаржуваною частиною наказу Міністерства юстиції України його прав та інтересів.

В обґрунтування викладених заперечень щодо правомірності Оспорюваного наказу, МЮ України робить наголос на існуванні заборон, визначених ухвалою Подільського районного суду від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20 та згідно ухвали Печерського районного суду від 30.05.2019 у справі 757/27183/19-к. При цьому записи про обтяження (арешти) № 38331589, № 31953361 були внесені до Державного реєстру прав до реєстрації запису про іпотеку. Тому прийняття Приватним нотаріусом рішень від 15.10.2020 відбувалося, в цілому, всупереч Закону.

Відповідач-2 у поданому відзиві відзначив, що в межах наданих йому чинним законодавством України повноважень забезпечив виконання Наказу в частині анулювання доступу Приватному виконавцю до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.10.2020 ОСОБА_1 прийнято рішення № 54599126 про державну реєстрацію іпотеки на майновий комплекс з реєстраційним номером 000, що розташований м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6 за іпотекодержателем: ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що підставами для державної реєстрації зазначено: «Повідомлення, серія та номер: 01-10/329/1, виданий 21.08.2020, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4982, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4983, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; рішення суду, серія та номер: 910/14751/17, виданий 15.11.2017, видавник: Господарський суд міста Києва; Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, серія та номер: 618, виданий 27.04.2020, видавник: Мурська Н.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Іпотечного договору, серія та номер: 1929, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріусКиївського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1930, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1931, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1932, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1933, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1934, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1935, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1936, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1937, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1939, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат Договору про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 р. Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за р.№949, серія та номер: 1940, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу».

В цей же день рішенням № 54599147 Приватного нотаріуса проведена державна реєстрація обтяження (заборона відчуження) на нерухоме майно на Майновий комплекс.

З даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна випливає, що підставами для державної реєстрації зазначено: «Повідомлення, серія та номер: 01-10/329/1, виданий 21.08.2020, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4983, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4982, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; рішення суду, серія та номер: 910/14751/17, виданий 15.11.2017, видавник: Господарський суд міста Києва; Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, серія та номер: 618, виданий 27.04.2020, видавник: Мурська Н.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Дублікат іпотечного договору, серія та номер: 1929, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу».

Згідно рішення № 54599162 від 15.10.2020 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на Майновий комплекс за ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що підставами для державної реєстрації зазначено: «Дублікат іпотечного договору, серія та номер: 1929, виданий 08.05.2020, видавник: Лавренюк С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; рішення суду, серія та номер: справа № 910/14571/17, виданий 15.11.2017, видавник: Господарський суд міста Києва; Повідомлення, серія та номер: 01-10/329/1, виданий 21.08.2020, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4983, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; Повідомлення, серія та номер: 01-10/4982, виданий 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"».

З вказаними рішеннями позивача ТОВ «Гансо Компані» не погодилося і звернулося до МЮ України зі скаргою від 16.10.2020, в якій заявником заявлялися вимоги про проведення перевірки правомірності прийнятих ОСОБА_1 рішень від 15.10.2020 та скасування таких рішень.

На зазначену скаргу ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» подано до Колегії пояснення, з вимогою про відмову у задоволенні скарги.

19.10.2020 в.о. начальником відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії - Черниш В.В. телефонограмою повідомлено Приватного нотаріуса про засідання Колегії по розгляду скарги ТОВ «Гансо Компані» на 22.10.2020.

З відомостей офіційного сайту МЮ України (посилання: https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-22-jovtnya-2020-roku) вбачається про розміщення повідомлення наступного змісту: «На 13 год. 15 хв. Розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАНСО КОМПАНІ" від 16.10.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.10.2020 № 30576-33-20. Тип об`єкта нерухомого майна: майновий комплекс. Адреса: м. Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 6. Суб`єкт оскарження: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. Заінтересована сторона: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" (41264766); ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (05503266); ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ "ІТ ІНВЕСТ" (32667816); ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «-СЕРВІС ТЕХ-» (41600474)».

За результатами розгляду скарги, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг та рішень, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції сформовано висновок від 22.10.2020, за змістом мотивувальної частини якого, серед іншого, слідує про встановлення Колегією того, що:

«З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення-1 (№ 54599126 від 15.10.2020) приватним нотаріусом ОСОБА_1 зареєстровано іпотеку за заявою про державну реєстрацію обтяження № 41980933, поданою ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», до якої додані: повідомлення № 01-10/329/1 від 21.08.2020, видавник ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4982 від 24.09.2015, видавник ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4983 від 24.09.2015, видавник: ПАТ «УПБ»; рішення суду № 910/14751/17 від 15.11.2017, видавник: Господарський суд міста Києва; договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання № 618 від 27.04.2020, видавник: Мурська Н.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; дублікат іпотечного договору № 1929 від 08.05.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М.; дублікати договорів про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 приватним нотаріусом Лавренюком С.М., № 949, за №№ 1930, 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1940 від 08.05.2020, які видані приватним нотаріусом Лавренюком С.М.

Колегією встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення приватним нотаріусом ОСОБА_1 на підставі заяви, поданої ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», в Державному реєстрі прав були зареєстровані обтяження (арешти нерухомого майна) № 38331589, накладене на підставі ухвали Подільського районного м. Києва від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20, та № 31953361, накладене на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к.

Таким чином, оскаржуване рішення прийнято ОСОБА_1 з порушенням вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 10, частини 8 статті 18, пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підлягає скасуванню.

З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення-2 (№ 54599147 від 15.10.2020) приватним нотаріусом ОСОБА_1 зареєстровано обтяження за заявою про державну реєстрацію обтяження № 41980947, поданої ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», до якої додані: повідомлення № 01-10/329/1 від 21.08.2020, видавник: ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4983 від 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4982 від 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; рішення суду № 910/14751/17 від 15.11.2017, видане Господарським судом м. Києва; договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання № 618, від 27.04.2020, видавник: Мурська Н.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; дублікат іпотечного договору № 1929 від 08.05.2020, видавник: приватний нотаріус Лавренюк С.М.

Колегією встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_1 на підставі заяви зареєстрував обтяження на об`єкт нерухомого майна із зазначенням обтяжувача "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", особа, права якої обтяжуються ВАТ «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», що був попереднім набувачем об`єкта нерухомого майна. Проте згідно з відомостями Державного реєстру прав на момент реєстрації обтяження право власності на об`єкт нерухомого майна належало ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ».

Також, приватним нотаріусом ОСОБА_1 на момент проведення ним реєстраційних дій не було встановлено зареєстрованої у базі даних заяв Державного реєстру прав заяви № 41964111 про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна, внесеної на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20, та всупереч статті 25 Закону не зупинено проведення реєстраційних дій.

Таким чином, оскаржуване рішення прийнято Приватним нотаріусом з порушенням вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 10, частини 8 статті 18, пункту 7 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підлягає скасуванню.

З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення-3 (№ 54599162 від 15.10.2020) приватним нотаріусом ОСОБА_1 зареєстровано право власності, а саме перехід права власності від ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТХОЛЛІС ВЕСТА», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54599162, поданою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТХОЛЛІС ВЕСТА», на підставі поданих до неї документів: дубліката іпотечного договору № 1929 від 08.05.2020, видавник приватний нотаріус Лавренюк С.М.; рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/14571/17 від 15.11.2017; повідомлення № 01-10/329/1 від 21.08.2020, видавник: ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4983 від 24.09.2015, видавник: ПАТ "УПБ"; повідомлення № 01-10/4982 від 24.09.2015, видавник: ПАТ «УПБ».

Колегією встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення під час державної реєстрації переходу права власності від ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» до «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки приватним нотаріусом ОСОБА_1 на підставі заяви поданої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТХОЛЛІС ВЕСТА», в Державному реєстрі прав були наявні обтяження (арешти нерухомого майна) за № 38331589, накладене на підставі ухвали Подільського районного м. Києва від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20 № 31953361, накладене на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к, які були зареєстровані в Державному реєстрі прав раніше, ніж зареєстрована іпотека на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, Приватним нотаріусом неправильно застосовано положення пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки записи про обтяження (арешти) №№ 38331589, 31953361 були внесенні до Державного реєстру прав до реєстрації запасу про іпотеку.

Отже, оскаржуване рішення прийнято ОСОБА_1 з порушенням вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 10, частини четвертої статті 18, пункту 7 частини першої та пункту 7 частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підлягає скасуванню.

Зважаючи на грубий характер порушень вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, допущених приватним нотаріусом ОСОБА_1 , а також беручи до уваги, що раніше Міністерством юстиції вже скасовувалися інші рішення, прийняті цим нотаріусом, є всі підстави вважати, що відповідні неправомірні дії нотаріуса як державного реєстратора не можуть належати до категорії випадкової помилки та мають системний характер, що свідчить про високий ризик повторення аналогічних незаконних дій в майбутньому. Все це у сукупності створює достатні підстави для анулювання приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.

Згідно висновку Колегії, рекомендовано МЮ України: задовольнити частково скаргу ТОВ «Гансо Компані» від 16.10.2020; скасувати рішення № 54599126, № 54599147, № 54599162 від 15.10.2020, прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1; анулювати доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; у задоволенні інших вимог відмовити».

Наказом Міністерства юстиції України № 3745/5 від 27.10.2020: скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020 - задоволено частково; скасовано рішення від 15.10.2020 №№ 5459912, 54599147, 54599162 прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1; анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; покладено виконання пункту 2 наказу на Офіс протидії рейдерству; покладено виконання пункту 3 наказу на Державне підприємство «Національні інформаційні системи»; у задоволенні інших вимог - відмовлено.

Супровідним листом № 444/33.2.1/36-20 від 27.10.2020 Міністерством направлено на адресу ДП «Національні інформаційні системи» до виконання Наказ щодо анульовання доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1150) (по рішенню - Порядок), «Положенням про Колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», затв. Наказом Міністерства юстиції України від 09 січня 2020 за № 71/5 (нижче - Положення), «Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В площині питань процедури адміністративного оскарження Наказу, суд констатує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Даний конституційний припис закріплений у ст. 6 КАС України, згідно якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини зауважує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28 серпня 2018 року, справа № 820/3789/17).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За пп. 8310 п. 4 «Положення про Міністерство юстиції України», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.

Пунктом 13 означеного Положення встановлено, що для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у Мін`юсті можуть утворюватися інші постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2020 за № 71/5 затверджено «Положення про Колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», в силу п.п. 1, 2 р. І якого ним визначається порядок створення Мін`юстом та його територіальними органами Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Колегія), організаційні та процедурні засади діяльності Колегії.

Колегія є постійно діючим консультативно-дорадчим органом при Мін`юсті та його територіальних органах, що в межах повноважень, визначених «Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, здійснює колегіальний розгляд скарг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфери державної реєстрації).

За п. 13, 14 цього Порядку за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Таким чином, прийняте, на підставі висновку колегії, суб`єктом розгляду скарги рішення у формі наказу, має відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, для встановлення обставин протиправності Спірного наказу, необхідним є перевірка судом такого рішення на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

В контексті нормативного регулювання спірних правовідносин, суд акцентує увагу на такому.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Вказаний нормативно-правовий акт, поряд з правовим регулюванням питань, наприклад, системи органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, до яких відносяться: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріуси, регулює питання порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Так, за ч. 1 ст. 37 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган (ч. 2 ст. 37 Закону).

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав (п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 37 Закону).

Частина дев`ята статті 37 Закону встановлює, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, «Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» визначається процедура здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

За п. 10 Порядку, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Згідно п. 11 Порядку, Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально. За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду. У разі повідомлення особами, що беруть участь у розгляді скарги у сфері державної реєстрації колегіально, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення (п. 12 Порядку).

Пунктами 13, 14, 17 Порядку встановлено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Наразі суд виокремлює, що звертаючись до суду із позовом, позивач примічає про порушення його прав та інтересів як приватного нотаріуса, зокрема через перешкоджання йому у здійсненні професійної діяльності як нотаріуса, а тому як дії відповідачів, так і Наказ Міністерства можуть бути оскарженими в судовому порядку.

З огляду на обставин цієї справи, приймаючи до уваги вирішення Міністерством згідно Наказу питань як щодо часткового задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020, так і, як наслідок, про анулювання доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з урахуванням відповідного обґрунтування позивачем порушення його прав, суд акцентує, що у відповідності до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушенні її права, свободи або законні інтереси.

Наразі суд констатує, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також зазначено у цьому рішенні, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд наголошує, що оскільки позивач у позові ставить питання про визнання неправомірності Наказу у повному обсязі, останній повинен довести, що він є потерпілим від порушення з боку суб`єкта владних повноважень, зокрема має місце безпосередній негативний суттєвий вплив порушення на нього або обґрунтована ймовірність негативного впливу на ОСОБА_1 у майбутньому. З`ясування існування факту порушення прав, законних інтересів та матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується.

Подібна правова позиція в межах питання «встановлення порушених прав приватного нотаріуса, як державного реєстратора, від скасування вчинених ним реєстраційних дій» викладена Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 (справа № 826/3857/17).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому суд враховує висновки Верховного Суду у цій справі при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, що склалися.

В цій площині суд відзначає, що в силу пп. 837, 8310 п. 4 «Положення про Міністерство юстиції України», Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань:

здійснює відповідно до закону контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, в тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до закону, та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені законом;

розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.

Відповідно Міністерство юстиції України здійснює розгляд скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та приймає обов`язкові до виконання рішення.

При цьому прийняття рішення щодо задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав відноситься до виключних повноважень МЮ України.

Варто зауважити, що згідно ст.ст. 6, 7, 9-11 Закону, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (державні реєстратори).

Державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Міністерство юстиції України, здійснюючи повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав: організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

До повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Зважаючи на визначені Законом повноваження Міністерства, та державних реєстраторів, до яких відносяться і нотаріуси, суд примічає, що умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), згідно п. 6 якого державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Тобто реалізація нотаріусами наданих їм чинним законодавством України повноважень щодо розгляду заяви та документів, поданих особою для державної реєстрації прав, пов`язується із прийняттям ними самостійно рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації, і у цих відносинах нотаріус виступає як суб`єкт-владних повноважень.

Тоді як МЮ України, враховуючи приписи ст. 37, ст.ст. 6, 9, 10, 11 Закону та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при реалізації повноважень з розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав здійснює, по суті, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у межах якого державний реєстратор виступає виключно в статусі суб`єкта оскарження прийнятого ним рішення.

У зв`язку із зауваженим, суд окремо підкреслює, що здійснення Міністерством, на підставі Закону, контрольних повноважень відбувається шляхом: а) розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (ст. 37); б) моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав (ст. 37-1).

Так за ст. 37-1 Закону, контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1125), цей порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

В той же час дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, зокрема щодо відповідності державних реєстраторів кваліфікаційним вимогам, визначеним законодавством, здійснюється шляхом розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян", звернень інших осіб відповідно до закону, депутатських звернень, аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті, перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації, моніторингу реєстраційних дій в реєстрах, а також шляхом проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах.

За результатами проведення камеральної перевірки посадова особа Мін`юсту готує проект рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та у випадках, передбачених законами, про притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності.

У разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразового порушення визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань чи встановлення невідповідності державного реєстратора кваліфікаційним вимогам, визначеним законодавством, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності може бути оскаржено відповідно до закону.

За ст. 38 Закону, державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, у тому числі за розголошення відомостей, одержаних ними в результаті проведення реєстраційних дій, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.

Таким чином, з огляду на наведені нормативні приписи 37-1 Закону та «Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора до передбаченої законом відповідальності, в тому числі шляхом анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав може бути оскаржено останніми відповідно до закону, позаяк стосуються їх прав в аспекті питання притягнення відповідних суб`єктів до відповідальності.

Отже, зважаючи на положення ст.ст. 37 та 37-1 Закону, не є тотожною правова процедура здійснення Міністерством контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 37 Закону), із процедурою моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав (ст. 37-1 Закону), що вказує на необхідність підтвердження тими чи іншими суб`єктами порушення їхніх прав при зверненні до суду щодо рішень, дій або бездіяльності Міністерства юстиції України та його територіальних органів.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 76 КАС України).

В розрізі наведених висновків, у їх сукупності, суд констатує, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо порушення Міністерством його прав за Наказом в межах часткового задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020, внаслідок проведених Приватним нотаріусом реєстраційних рішень від 15.10.2020 №№: 5459912, 54599147, 54599162, вчинених стосовно Майнового комплексу.

При цьому, суд акцентує на наявність у МЮ України повноважень щодо розгляду скарги від 16.10.2020 ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» в площині питань правомірності прийнятих ОСОБА_1 відповідних реєстраційних рішень.

За наведених висновків, суд примічає про невмотивованість аргументів позивача щодо неможливості Міністерством здійснювати розгляд поданої Скаржником скарги та прийняття, за результатами такого розгляду, на підставі Висновку Колегії, Оскаржуваного наказу, через наявність судового спору стосовно нерухомого майна, зокрема справи № 910/15365/20, провадження по якій було відкрито Господарським судом м. Києва, за позовом ТОВ «ФК «Ассісто» до ПН КМНО ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про визнання протиправним та скасування рішень реєстратора в особі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Окремо суд, в межах процедурного питання щодо повідомлення ОСОБА_1 про час і місце засідання колегії щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНСО КОМПАНІ» від 16.10.2020, вказує, що в матеріалах справи містяться докази розміщення на офіційному веб-сайті Мін`юсту повідомлення про розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАНСО КОМПАНІ" від 16.10.2020 (адреса посилання: https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-22-jovtnya-2020-roku).

Також додатково, телефонограмою за номером - (номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації), в.о. начальником відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії - Черниш В.В. проінформовано Приватного нотаріуса про засідання Колегії по розгляду скарги ТОВ «Гансо Компані» на 22.10.2020.

За наведеного судом відхиляються аргументи позивача щодо не вчинення Мін`юстом дій з повідомлення Приватного нотаріуса про розгляд скарги у строки та способом, передбачених Порядком.

В частині пунктів 2, 3 Наказу про скасування рішень № 5459912, № 54599147, № 54599162 від 15.10.2020 та щодо анулювання Приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд окреслює, що за ст. 24 Закону, підставами для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; подання заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно (крім іпотеки); державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З огляду на наведені нормативні приписи, враховуючи реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень (арештів нерухомого майна) № 38331589, накладеного на підставі ухвали Подільського районного м. Києва від 09.07.2020 у справі № 758/7480/20, та № 31953361, накладеного на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к, зважаючи на наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на момент реєстрації обтяження, відомостей про належність ТОВ «ГАНСО КОМПАНІ» права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна, суд погоджується з викладеними у висновку від 22.10.2020 мотивами про вчинення ОСОБА_1 відповідних реєстраційних дій з недотриманням і неправильним застосуванням вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та, в свою чергу, судом відхиляються, як невмотивовані, доводи позивача щодо здійснення ним реєстраційних дій у цілковитій відповідності вимог чинного законодавства України.

Крім цього, як випливає з висновку від 22.10.2020, у ньому наведено також мотиви відносно анулювання Приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру прав: грубий характер порушень вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, допущених Приватним нотаріусом; скасування Міністерством інших рішень, прийнятих ОСОБА_1 ; системність характеру відповідних неправомірних дій Приватного нотаріуса; як наслідок, наявність підстав вважати про неможливість належності до категорії випадкової помилки відповідних неправомірних дій ОСОБА_1 як державного реєстратора.

Тобто, з окресленого висновку вбачається про прийняття до уваги адміністративним органом обставин щодо неправомірності відповідних реєстраційних дій ОСОБА_1 , а відповідно наявності підстав для анулювання Приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру прав в розрізі прийняття юридично допустимого рішення за відповідних обставин.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так у цій справі бере до уваги позицію Європейської комісії за демократію через право (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (пункти 11, 12 та 45), яка виходить з того, що у першій половині ХХ ст. верховенство права стало надзвичайно спірною концепцією тому, що архітектори «держави загального добробуту» тлумачили заперечення дискреційних повноважень влади, як заперечення ними державного втручання. В умовах суспільства, що стає все складнішим, дискреція розглядається як необхідний чинник прийняття рішень. Від середини ХХ ст. досягнуто порозуміння між концепцією верховенства права та питанням дискреційних повноважень. Дискрецію як таку було сприйнято. Проте її слід обмежувати буквою та метою закону, яким повноваження надаються, а так само іншими елементами верховенства права, приміром, шляхом забезпечення кожному доступу до справедливих процедур у безсторонньому та незалежному суді та шляхом застосування закону послідовно і однаково до всіх і у спосіб, позбавлений свавільності та не позбавлений здорового глузду.

Європейська комісія за демократію через право зауважує, що застосовуючи формулу «accordance to the law» («відповідність закону»), ЄСПЛ загалом вимагає лише того, щоб владна дія держави спиралася на юридичну норму, існуючий зв`язок між демократією та верховенством права гарантував те, що певні дискреційні повноваження держави щодо обмеження прав людини були визначені законом (див. Case of Iordachi and Others v. Moldova, № 25198/02).

Також Європейська комісія за демократію через право виходить з того, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

У Рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (пункт 84 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 155 рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2003 року у справі «Полторацький проти України», заява № 38812/97).

ЄСПЛ також відзначав, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Разом з тим, Європейським Судом з прав людини у своїх рішеннях (у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31.07.2008, у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22.11.1995, у справі "Сігма радіо телевіжн ЛТД проти Кіпру" від 21.07.2011, у справі "Путтер проти Болгарії" від 02.12.2010) вироблено позицію, що суди при здійсненні судового контролю за дискреційними адміністративними актами повинні встановити, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів та у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Так, беручи до уваги протиправність проведених Приватним нотаріусом реєстраційних дій при прийнятті рішень від 15.10.2020 №№: 5459912, 54599147, 54599162, з огляду на наявність викладення у висновку від 22.10.2020 Колегією відповідних мотивів для анулювання Приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зважаючи на прийняття відповідачем-1 викладених у висновку сутнісних мотивів при прийнятті ним Наказу, суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаних межах.

В частині вимог про зобов`язання ДП "Національні інформаційні системи" розблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то варто зауважити, що враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування Наказу і похідний характер вимог щодо зобов`язання відповідача-2 вчинити певні дії, суд прийшов до висновку відсутність підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 22.01.2021 (справа № 420/4262/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 238, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову б/н від 30.11.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко