Справа № 520/12043/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 р. № 520/12043/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні, нарахуванні, виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та виплати призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення пенсії по інвалідності (зарахувавши час навчання з 01.09.1998 по 30.06.2003 у вищому навчальному закладі до 20-річного стажу роботи), нарахування, виплату та проводити перерахунки ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та забезпечивши виплату призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення, нарахування, виплату та проводити перерахунки ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та забезпечивши виплату призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії по інвалідності незаконні та протиправні.

Ухвалою суду від 08.07.2021 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Суддя у період з 04 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року перебував у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачем 12.01.2021 подано до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області заяву про призначення та виплату пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-III) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24календарні місяці роботи без обмеження максимальним розміром під час її виплати, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії, вказаній у довідці Харківської обласної прокуратури № 18-239 від 23.12.2020.

Згідно відповіді відповідача, пенсію, відповідно особистої заяви від 19.01.2021, позивачу призначено по інвалідності згідно Закону України «Про прокуратуру». Також зазначено, що оскільки позивач працює на посаді прокурора, то пенсія по інвалідності 2 групи загального захворювання до виплати розрахована згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальний стаж роботи позивача, який зараховується до вислуги років відповідно до ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII та ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (із змінами згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, в редакції Закону № 2663-III (2663-14) від 12.07.2001), станом на 22.12.2020 становить понад 20 років, що підтверджується дипломом про навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого (денна форма) та трудовою книжкою.

23.12.2020 позивачу присвоєна друга група інвалідності внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01 грудня 2022 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №747070.

ОСОБА_1 вважає, що відповідно до діючого законодавства України, їй необхідно призначити, виплачувати та перераховувати пенсію по інвалідності з розрахунку пенсії по інвалідності, визначеному відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру, оскільки зміст та обсяг досягнутих працівником прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, так як позивач працює в органах прокуратури на різних посадах з 19.03.2003.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, на час прийняття вищезазначеного Закону № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015, а також з 01.06.2015 до 15.07.2015 діяв Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1 Закону).

Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ втратив чинність з 15.07.2015 у зв`язку з набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, яким визначено та на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86).

Частина 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ передбачає, що прокурорам, визнаним інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною 2 цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частина 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ передбачає, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частинами 3, 4 ст. 86 цього Закону визначено, шо розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів (ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VІ).

На момент звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивач мав стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому було встановлено інвалідність II групи, а відтак він має право на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VІІ.

Суд зазначає, що у вказаних вище нормах законодавства не передбачено обмежень діючих працівників прокуратури щодо отримання пенсійних виплат у розмірі, визначеному Законом України «Про прокуратуру», по відношенню до працівників, які звільнилися з роботи в органах прокуратури на час призначення пенсії.

Таким чином судом встановлено, що при оформленні пенсії уповноваженим особам відповідача надано усі документи, які підтверджують наведені обставини та юридичні факти, а саме: трудову книжку із зазначенням роботи у органах прокуратури, висновок МСЕК та ін., що давало підстави та покладало обов`язок для прийняття органом Пенсійного фонду рішення, яке відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства. Також, позивач визначився із розміром заробітної плати для обчислення пенсії, подавши довідку про розмір заробітної плати за період роботи з 2017 року по 2018 рік з усіма його складовими, який для нього є найбільш вигідним.

Чинним законодавством не передбачено обмеження права прокурорів, яким присвоєна друга група інвалідності, на призначення та отримання пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, на відміну від прокурорів, яким не присвоєна група інвалідності, і щодо яких є обмеження, передбачені ч. 15 ст. 86 цього Закону.

Також, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарання тощо (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Виходячи із висловленого у вказаних рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а1) та від 17.12.2013 (справа №21 -445а13).

Окрім того, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також, у справі "Щокін проти України" (рішення від 14.10.2010 Європейського суду з прав людини) зазначив, що відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладено. у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) "надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті".

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути звужені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вини настали або мали місце.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 8 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ визнано таким, що втратив чинність крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Частиною 6 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ передбачено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з часу початку проходження служби на прокурорських посадах ОСОБА_1 мала право на гарантований соціальний захист та призначення пенсії за вислугу років, в тому числі пенсії по інвалідності у випадку настання інвалідності, у розмірі, встановленому статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001). Водночас, вказані соціальні гарантії було звужено Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VII, що набрав чинності з 01.10.2011 та Законом № 1697-VII в частині визначення розміру пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні, нарахуванні, виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та виплати призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення пенсії по інвалідності (зарахувавши час навчання з 01.09.1998 по 30.06.2003 у вищому навчальному закладі до 20-річного стажу роботи), нарахування, виплату та проводити перерахунки ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та забезпечивши виплату призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення, нарахування, виплату та проводити перерахунки ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 22.12.2020, тобто з дати призначення інвалідності, визначивши її розмір відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру під час її призначення, нарахування та забезпечивши виплату призначеної та нарахованої пенсії, виходячи із суми заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної в розмірі 44210,99 грн. (сорок чотири тисячі двісті десять гривень дев`яносто дев`ять копійок), розрахованої згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-239 від 23.12.2020.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов