Справа № 160/10589/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/10589/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рубана А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова компанія ДТЗ на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 160/10589/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова компанія ДТЗ до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Промислова компанія ДТЗ звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 04.03.2020 № UA110000/2020/000007/1 та від 24.03.2020 № UA110000/2020/000010/1.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 за вищезазначеною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі № 160/10589/20 та справа призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправність спірних рішень митного органу, оскільки вони ухвалені без врахування документів, наданих позивачем під час здійснення митного оформлення, а також документів, наданих на вимогу митного органу під час здійснення процедури консультацій. Вимогу щодо надання додаткових документів митницею висунуто безпідставно, оскільки надані документи не містили в собі розбіжностей та не мали наявних ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягала сплаті за ці товари. У зв`язку із відмовою митного органу у здійсненні митного оформлення позивач вимушений був здійснити митне оформлення товару за ціною скоригованою митним органом із застосуванням гарантійних зобов`язань відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції у даній справі подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи не було з`ясовано усі обставини, які мають значення для вирішення справи та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09.11.2020 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норму, викладену у ч.2 ст. 53 МКУ, якою передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість товару та норму, викладену у ч.3 ст. 53 МКУ, якою передбачено, що митний орган має право вимагати додаткові документи лише за однієї умови у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Надані документи не мали ніяких розбіжностей і у свої сукупності в повній мірі підтверджували числові значення вартості товару, що підлягала сплаті продавцю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем не підтверджено заявлений ним рівень митної вартості товару, надані до митного контролю та оформлення документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим у декларанта витребувано додаткові документи. Додатково надані документи, виявлених митним органом розбіжностей не усунули, у зв`язку з чим митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товару.

В судовому засіданні представник позивача (Коваленко О.В.) підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Зазначеним вимогам рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 відповідає, а вимоги апеляційної скарги є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 06.11.2019 № SND-1-2020, сторонами якого є компанія „Dalian Shangdu WJH Co., Ltd. (Китай) та ТОВ Промислова компанія ДТЗ (Україна) за специфікаціями від 28.11.2019 № 1 та від 23.12.2019 № 2 позивачем отримано товар „пластини, листи з непористої вулканізованої гуми… Країна виробництва: CN (Китай). Зазначений товар заявлено до митного оформлення за ціною контракту, тобто за першим методом визначення митної вартості. Поставку товару здійснено на умовах FOB-Xingang, згідно з правилами Інкотермс-2010, умовами оплати сторони визначили: попередня оплата 6720 доларів США протягом 90 днів від дати підписання специфікації та 3014,14 доларів США протягом 90 днів від дати фактичного отримання товару (специфікація від 28.11.2019 № 1); та попередня оплата 8857,86 доларів США протягом 90 днів від дати підписання специфікації та 8213,54 доларів США протягом 90 днів від дати фактичного отримання товару (специфікація від 23.12.2019 № 2).

Митне оформлення вказаного товару здійснювалось на підставі поданих позивачем до Дніпровської митниці Держмитслужби митних декларацій від 03.03.2020 №UA110150/2020/003502 та від 24.03.2020 № UA110150/2020/004747.

Згідно відомостей графи 40 ЕМД від 03.03.2020 № UA110150/2020/003502 (ІМ 40) оцінювана партія товару попередньо розміщена у режим митного складу за ЕМД від 13.02.2020 № UA110000/2020/904640 (ІМ 74).

Згідно відомостей графи 40 ЕМД від 24.03.2020 № UA110150/2020/004747 (ІМ 40) оцінювана партія товару попередньо розміщена у режим митного складу за ЕМД від 19.03.2020 № UА110000/2020/909136 (ІМ 74).

Під час здійснення перевірки заявленої митної вартості товару посадовою особою митного органу відповідно до ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

В результаті такого контролю митним органом встановлено, що декларантом не підтверджено всі складові заявленої митної вартості, а саме:

за ЕМД від 03.03.2020 № UA110150/2020/003502:

З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової декларантом надано: договір транспортно-експедиційного обслуговування від 15.10.2019 №1510/912/2019 з перевізником компанією Global Container Lines Latvija SIA; рахунок про надання ТЕО від 11.02.2020 №L30344, Заявку від 29.11.2019 №1/6-1. Документ №б/н від 11.02.2020, зазначений декларантом у гр..44 ЕМД не завантажено до декларації, у зв`язку з чим декларанту запропоновано його надати. Згідно відомостей ЕМД поставку оцінюваної партії товару здійснено у контейнері №MSKU7603465 на морському судні MAERSK KIEL (гр.21 ЕМД) за коносаментом від 14.12.2019 №969893223. В наданому рахунку про надання ТЕО від 11.02.2020 №L30344 вказано контейнер №MSKU7603465, зазначена вартість морського фрахту, включаючи всі надбавки, перевантаження, БАФ, КАФ, додатковий збір за безпеку, на рівні - 940 дол.США. У наданій до митного оформлення Заявці від 29.11.2019 №1/6-1 містяться різні відомості про включення додаткових витрат, а саме в п. 11 вартість послуг (виключаючи додаткові витрати), при цьому вартість фрахту по маршруту вказана з урахуванням перевантаження на загальну суму 940 дол.США. Відомості щодо включення надбавок, БАФ, КАФ, додатковий збір за безпеку до загальної вартості фрахту в заявці №1/6-1 - відсутні. Враховуючи вищезазначене, в наданих документах містяться суперечливі відомості щодо вартості фрахту одного контейнеру та щодо включення додаткових витрат на надбавок до загальної вартості транспортування, що є складовими митної вартості у розумінні ч.10 ст.58 Митного кодексу України. Враховуючи визначений маршрут перевезення згідно Заявки від 29.11.2019 №1/6-1 (Port Xingang, China - port Pivdennyi - city Dnipro, Ukraine) та відмітки на коносаменті від 14.12.2019 №969893223 (за яким було здійснено поставку оцінюваної партії товару) Одеської митниці ДФС - 20.02.2020, Дніпропетровської митниці ДФС - 24.02.2020, Рахунок про надання ТЕО від 11.02.2020 №L30344 складено до моменту фактичної поставки товару, що не дало можливості перевірити наявність додаткових витрат та включення їх до загальної вартості наданих послуг. У рахунку про надання ТЕО від 11.02.2020 №L30344 визначено термін оплати: 11.03.2020. У зв`язку із зазначеним декларанту запропоновано у разі здійснення оплати надати банківські платіжні документи. Декларантом надано трек-лист переміщення вантажу за коносаментом №969893223, відповідно до якого оцінювана партія товару була перевантажена в порту Said East Terminal з судна MAERSK HUACHO на судно MAERSK KIEL. Наявність перевантаження свідчить про наявність транспортного документу, що у порушення вимог ст. 335 Митного кодексу України, до митного оформлення не надавався.

За ЕМД від 24.03.2020 № UA110150/2020/004747:

З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової декларантом надано: договір транспортно-експедиційного обслуговування від 15.10.2019 №1510/912/2019 з перевізником компанією Global Container Lines Latvija SIA; рахунок про надання ТЕО від 19.12.2019 №L30723, Заявку від 23.12.2019 №1/11-1. Документ №б/н від 11.02.2020, зазначений декларантом у гр..44 ЕМД не завантажено до декларації, у зв`язку з чим декларанту запропоновано його надати. Згідно відомостей ЕМД поставку оцінюваної партії товару здійснено у контейнері № CBHU4424035 на морському судні JAN RITSCHER (гр.21 ЕМД) за коносаментом від 13.01.2020 № COSU. В наданому рахунку про надання ТЕО від 18.03.2020 №L30723 вказано контейнер № CBHU4424035, зазначена вартість морського фрахту, включаючи всі надбавки, перевантаження, БАФ, КАФ, додатковий збір за безпеку, на рівні - 940 дол.США. Перевірити відомості вказані в Заявці від 23.12.2019 №1/11-1 (вартість фрахту одного контейнеру по маршруту) немає можливості у зв`язку з вищезазначеним (відсутня в наданих документах). Враховуючи вищезазначене, в наданих документах містяться неповні відомості щодо вартості фрахту одного контейнеру та щодо включення додаткових витрат на надбавок до загальної вартості транспортування, що є складовими митної вартості у розумінні ч.10 ст.58 Митного кодексу України. У рахунку про надання ТЕО від 18.03.2020 №L30723 визначено термін оплати: 09.04.2020. У зв`язку із зазначеним декларанту запропоновано у разі здійснення оплати надати банківські платіжні документи.

У зв`язку із зазначеним, митницею, згідно з вимогами ст. 53 МКУ витребувано у декларанта додаткові документи, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документі, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам па користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких Послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Позивачем на адресу митниці за ЕМД від 03.03.2020 № UA110150/2020/003502 направлено лист від 03.03.2020 №05-03/03, яким додатково надано: комерційну пропозицію від 21.11.2019; акт виконаних робіт від 11.02.2020. Цим же листом надано пояснення щодо виявлених невідповідностей та зазначено, що будь-які інші документи у ході митного оформлення товару, задекларованого за ЕМД №UA110150/2020/003502 у 10-денний термін надаватись не будуть.

Позивачем на адресу митниці за ЕМД від 24.03.2020 № UA110150/2020/004747 направлено лист від 24.03.2020 №04-24/03, яким додатково надано: комерційну пропозицію від 19.12.2019 б/н; заявку від 23.12.2019 №1/11-1; прайс-лист б/н від 10/12/2019. Цим же листом надано пояснення щодо виявлених невідповідностей та зазначено, що будь-які інші документи у ході митного оформлення товару, задекларованого за ЕМД №UA110150/2020/004747 у 10-денний термін надаватись не будуть.

Відповідачем розглянуто додатково надані документи та за результатом розгляду надано вмотивовану відмову, оскільки додаткові документи не спростовують вищезазначених встановлених розбіжностей та сумнів у достовірності заявлених відомостей, у зв`язку з чим митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 04.03.2020 №UA110000/2020/000007/1 та від 24.03.2020 №UA110000/2020/000010/1, які є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Товар, митну вартість якого скориговано згідно вищезазначених рішень випущено у вільний обіг за МД від 04.03.2020 № UA110150/2020/003631 та від 24.03.2020 №UA110150/2020/004823 на підставі ч. 7 ст. 55 МК України, шляхом надання гарантій.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (в редакції від 13.03.2012).

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною четвертою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина п`ята статті 57 Митного кодексу України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Запропонувавши позивачу надати додаткові документи, митниця сприяла обґрунтувати митну вартість та визначитися щодо застосування методів визначення такої вартості.

В свою чергу, при здійсненні контролю митної вартості, посадова особа митниці ознайомлює декларанта з наявною у неї інформацією щодо рівня цін на аналогічний товар.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Матеріали справи свідчать, що при перевірці митної вартості імпортованих товарів митним органом виявлені розбіжності та неповнота відомостей, що унеможливило проведення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості за ціною договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що у наданих документах містяться неповні відомості щодо вартості фрахту одного контейнеру та щодо включення додаткових витрат на надбавок до загальної вартості транспортування, що є складовими митної вартості у розумінні ч.10 ст.58 Митного кодексу України.

Пунктом 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

З аналізу вказаної правової норми встановлюється, що документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, подаються до митного органу, оскільки такі документи містять відомості на підтвердження транспортної складової митної вартості і дозволяють митному органу впевнитись у достовірності та/або точності даних митної вартості товару.

Верховний Суд з приводу ненадання документів на підтвердження транспортних витрат у постанові від 13.07.2021 у справі № 804/769/16 зазначив, що аналіз митного законодавства свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Отже, зауваження щодо визначення вартості товару, який задекларований ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», які вказані митним органом у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару не є другорядними, впливають на можливість ідентифікувати товар, його вартість, складові митної вартості у частині транспортних витрат.

Колегія суддів погоджується з доводами митниці про те, що декларація країни експорту містить інформацію про вартість товару на момент перетину митного кордону країни експорту. Отже, з урахуванням виявлених розбіжностей та неповноти відомостей, експортна декларація надала б можливість митниці порівняти зазначену в ній вартість товару з вартістю товару за інвойсом та Специфікацією.

Дійсно, декларація країни відправлення не є обов`язковим документом, яким можна підтвердити митну вартість товару, проте, у разі наявності такої вимоги від митного органу, декларацію слід надати чи надати вмотивовану відповідь неможливості її подання. Ненадання митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої вартості товару, у випадку коли вартість повністю підтверджувалася поданими документами при проходженні митних формальностей.

З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При винесенні рішення, суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.07.2018 у справі № 803/2011/17, від 31.05.2019 у справі 804/16553/14, від 07.05.2020 у справі №400/2922/18, від 13.07.2021 у справі № 804/769/16. Верховний Суд вказував, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у дані справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №160/10589/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко