Справа № 380/827/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Мричко Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/827/20 пров. № А/857/8449/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 380/827/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису і постанови,-

В С Т А Н О В И В:

27.01.2020р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЛВ4572/894/АВ/П від 22.11.2019р. та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ4572/894/АВ/ФС від 17.01.2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2021р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.04.2016р. Основний вид економічної діяльності - 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 » від 18.11.2019р. № 2258-П вирішено провести з 18 - 28 листопада 2019 року захід державного контролю у формі інспекційного відвідування.

18.11.2019р. Головне управління Держпраці у Львівській області видав направлення про проведення у ФОП ОСОБА_1 заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування. Термін дії направлення - з 18 по 28 листопада 2019 року. Предметом здійснення заходу - додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.

Так, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань регламентується Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019року №823 (далі - Порядок № 823).

В пп.3 п.5 Порядку № 823 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань, виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством та джерел, зазначених у п.п.1,2,4-7 цього пункту, за рішенням суду, повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Тобто, з врахуванням рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання Головне управління Держпраці у Львівській області діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом та Конституцією України.

За результатами проведеного інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 контролюючий орган склав акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 22.11.2019р. № ЛВ4572/894/АВ у якому зафіксовано порушення позивачем ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015р. №413.

Зокрема, в ході інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 встановлено, що на робочому місці при виконанні трудових обов`язків офіціанта знаходився працівник ОСОБА_2 з яким не оформленні трудові відносини в порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

22.11.2019р. Головне управління Держпраці у Львівській області видав позивачу припис про усунення виявлених порушень № ЛВ4572/894/АВ/П. Вказаним приписом ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути порушення до 29.11.2019р. (а.с. 56 )

17.01.2020р. начальник Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхова О.О. прийняла постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ4572/894/АВ/ФС (далі - оскаржена постанова), якою за порушення ч.1, ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015р. №413 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. (а.с. 14)

Із змісту оскарженої постанови видно, що в порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 р. «» ФОП ОСОБА_1 за адресою фактичного місця здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 допустила до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, контролюючий орган дійшов висновку, що під час інспекційного відвідування встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи без оформлення трудових відносин працівника ОСОБА_2 , що підтверджується письмовими поясненнями які відібрав контролюючий орган під час інспекційного відвідування від ОСОБА_3 , усним поясненням ОСОБА_4 (в справі наявна копія відеофіксації) та що не спростував апелянт. (а.с. 55)

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про наявність процедурних порушень під час проведення перевірки контролюючим органом, оскільки допуск до проведення контролюючого заходу нівелює наслідки процедурних порушень (у випадку їх наявності), допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення контролюючого заходу. У зв`язку з чим за умови такого допуску підставою для скасування рішення може бути лише неправильність його прийняття по суті. Надання документів необхідних для проведення інспекційного відвідування які полягли в основу акту інспекційного відвідування від 22.11.2019р. № ЛВ4572/894/АВ свідчить про допуск посадових осіб до проведення перевірки.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 2а/057/13351/11.

ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ч.3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Колегія суддів зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Враховуючи аналіз наведених норм права, колегія суддів зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

В ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згода.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно цивільно-правового договору № 20/11/1 від 20.11.2019р. який укладений між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та фізичною особою ОСОБА_2 (виконавець) видно, що виконавець зобов`язується надати разову послугу з обслуговування клієнтів кафе протягом 3 (трьох) годин одного дня, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надану послугу. (а.с. 20)

Отже, із змісту вказаного цивільно-правового договору про надання послуг, колегія суддів встановила, що предметом договору є надання разової послуги по обслуговуванню клієнтів кафе протягом 3 ( трьох) годин одного дня. ОСОБА_2 виконувала не індивідуально визначену роботу, передбачену угодою. Функції, які виконувала така особи за вказаним договорам, не є самостійними, а здійснювались в межах роботи офіціанта з обслуговування клієнтів кафе, що виключає можливість роботи в будь-який зручний час.

Разом з тим, встановлено, що у цивільно-правовому договорі не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, не зазначено конкретного виду робіт /послуг які підлягають виконання/наданню, обсягів таких, строк виконання та порядок виконання, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаними особами.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена вище угода не була спрямована на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а була пов`язана із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи апелянта про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вищевказаною особою як трудових.

Крім того, вимогами КЗпП України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватись шляхом укладення трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких.

Чинним законодавством передбачена можливість стажування працівника, підвищення кваліфікації безробітного, зареєстрованого в центрі зайнятості як безробітний, відповідно до ст.35 Закону України «Про зайнятість населення».

Тобто, стажування це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або посадою, на яку претендує безробітний у роботодавця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Управління Держпраці в Львівській області як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. Припис про усунення виявлених порушень № ЛВ4572/894/АВ/П від 22.11.2019р. та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ4572/894/АВ/ФС від 17.01.2020р. за порушення вимог ч.1.ч.3 ст.24 КЗпП України є правомірною. Позивач в порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України фактично допустив працівника ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудового договору.

Доводи апелянта про те що з 02.02.2020р. та станом на момент перегляду (оскарження) оспорюваної постанови по накладення штрафу від 17.01.2020р. відповідальність юридичних та фізичних осіб-підприємців за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору законодавцем значно пом`якшено (02.02.2020р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю») та до ФОП ОСОБА_1 може бути застосоване стягнення в межах десятикратного розміру заробітної плати на момент виявлення порушення колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки, з врахуванням ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Тобто, суд перевіряє правомірність рішень суб`єктів владних повноважень саме на час виникнення спірних правовідносин. При цьому, згідно КАС України суд не вправі втручатись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та перебирати непритаманні суду повноваження державного органу та приймати рішення замість суб`єкта владних повноважень, тобто зменшувати суму штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі № 380/827/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 09.08.2021р.