Справа № 160/13355/21
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 серпня 2021 року Справа № 160/13355/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренев Андрій Олексійович, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: ПАТ «АльфаБанк» про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: ПАТ «АльфаБанк», в якій позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову «Про відкриття виконавчого провадження» від 15.06.2016 року за ВП 51431961 винесену старшим державним виконавцем Горжій Оксаною Вадимівною Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при примусовому виконанні виконавчого напису № 9500, виданого 23.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у зазначений судом строк.

19 серпня 2021 року через підсистему «Електронний суд» на виконанні вимог ухвали до суду надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку.

В обґрунтування поважних причин пропуску строку позивачем зазначено, що спір між сторонами виник з підстав неправомірності та необґрунтованості винесення старшим державним виконавцем Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Горжій Оксаною Вадимівною 15.06.2016 року постанови «Про відкриття виконавчого провадження» за виконавчим провадженням № ВП 51431961. Зокрема, що державним виконавцем при винесені постанови «Про відкриття виконавчого провадження» порушено вимоги ст. ст. 11, 17, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на момент відкриття виконавчого провадження ВП № 51431961, та виконавче провадження відкрито за відсутністю виконавчого документу. Але про існування виконавчого провадження №ВП № 51431961 позивач дізнався лише 30.11.2020 року при ознайомленні з матеріалами іншого виконавчого провадження, а саме ВП № 56547433 від 19.06.2018 про примусове виконання судового наказу № 2н/0187/26/17 виданий 13.09.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕО» Город на озере» боргу в сумі 18486,61 грн.

Однак, вказані причини пропуску строку не можуть бути визнанні поважними, виходячи з такого.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України слідує, що десятиденний термін для звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зазначенні позивачем, у заяві про поновлення процесуального строку причини, суд вважає не поважними, оскільки незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. При цьому, у заяві не наведено істотних обставин, що перешкоджали або унеможливлювали звернення до суду після 30 листопада 2020 року, тобто з моменту коли позивач дізнався про існування спірного виконавчого провадження.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 320/5468/18 та від 22.08.2019 у справі 2а-175/1625/15 (адміністративне провадження № К/9901/21037/19, № К/9901/7971/18).

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, а вказані у заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини шостої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Керуючись ч. 2 ст. 123, п.1 ч.4 ст.169, ст. КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: ПАТ «АльфаБанк» про визнання протиправною та скасування постанови - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев