Справа № 826/10420/17
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДАН-ГРУП" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.08.2017р, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» (далі - позивач, ТОВ «Дан-Груп») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.08.2017 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що надані до документальної перевірки акти виконаних робіт були підписані в м. Києві, хоча відповідно до договору надання послуг документально оформлені операції здійснювались в м.Хмельницькому та с. Кінчеш Ужгородського району.

Так, під час здійснення перевірки, встановлені обставини, які в сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про фінансово-господарські взаємовідносини ТОВ «ДАН-ГРУП» та ТОВ «АГРОБУД ІНЖИНІРИНГ», неможливість виконання операцій, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Фактично позивачем було проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом операцій у процесі виконання операцій саме з цим контрагентом.

Крім того, апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції стосовно обґрунтування реальності господарських операцій на підставі самих лише формально складених документів, на його думку, судом першої інстанції безпідставно не враховано та не досліджено можливості контрагентів надати зазначений обсяг послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ДАН-ГРУП» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентом - постачальником ТОВ «АГРОБУД ІНЖИНІРИНГ» за лютий 2017 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 24.07.2017р. № 514/26-15-14-04-04 (далі - Акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 в результаті чого завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за лютий 2017 року та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 870 000 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017 №.

Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового Кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 44.1., пункту 44.2. статті 44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до положень пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України (в редакції Закону від 28.12.2014 № 71-VIII) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Тобто, податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за НП(С)БО чи МСФЗ, відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, формування податкового кредиту та витрат, що враховують при обчисленні об`єкта оподаткування з податку на прибуток, є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов`язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, а сум сплаченого ПДВ - до податкового кредиту, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ТОВ «ДАН-ГРУП» здійснює свою оптово-роздрібну торговельну діяльність використовуючи потужності, що розташовані за адресами: 1. Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Кооперативна, 5/1-Е, з якої здійснюється покриття Хмельницької області; 2. Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Кінчеш, мікрорайон «Бази-2» де знаходиться офіс, та Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Промислова, 3, де розташований склад звідки здійснюється покриття Закарпатської області.

Специфіка діяльності полягає в тому, що на склади ТОВ «ДАН-ГРУП» виробниками з використанням автомобільного транспорту постачається товар великими (оптовими) партіями, який розфасовується у коробки та розміщується на дерев`яних піддонах (європалети). Вказаний товар з піддонами розвантажується на складі позивача. В подальшому товар зі складу меншими партіями постачається до торговельних точок покупців. Товар від ТОВ «ДАН-ГРУП» до покупців поставляється без використання дерев`яних піддонів так як немає такої технічної необхідності.

Дерев`яний піддон на якому поставлений товар від виробника до ТОВ «ДАН- ГРУП» зазначається у накладній на поставку окремим рядком. У випадку поставки товару на умовах договорів поставки, такі піддони оплачуються постачальнику разом з товаром та переходять у власність позивача у відповідності до умов дистриб`юторських договорів, зокрема п. 2.3.1. договору поставки № 2474 укладеного ТОВ «ДАН-ГРУП» з ТОВ «АВК КОНФЕКШИНЕРІ», яким передбачається: « 2.3.1. Ціни включають в себе вартість Товару, упаковки й необхідного для цього матеріалу, маркування, транспортування, піддонів, тощо».

У випадку передання товару до ТОВ «ДАН-ГРУП» на умовах договорів на надання послуг по зберіганню товару та навантажувально-розвантажувальних робіт, піддони після їх вивільнення від товару зберігаються для подальшого їх повернення виробнику.

Станом на 28.02.2017р. на позабалансовому рахунку ТОВ «ДАН-ГРУП» « 023» перебувало зокрема 3479 піддонів дерев`яних, що зберігалися для подальшого повернення до виробників (постачальників).

Таким чином у процесі господарської діяльності в ТОВ «ДАН-ГРУП» у володінні та користуванні залишається велика кількість дерев`яних піддонів відносно яких існує необхідність у ротації, відбракуванні, навантаженні та розвантаженні для подальшого належного складування і збереження, а в подальшому для можливості здійснення їх реалізації третім особам чи повернення заводу виробнику, що підтверджується Довідкою ТОВ «ДАН-ГРУП» вих. № 29 від 27.11.2017р. про залишки на підприємстві піддонів дерев`яних, а також видатковими накладними на поставку товарів та піддонів постачальниками, що долучені позивачем до матеріалів справи.

Оскільки пакуванням товару при поставках його виробниками до ТОВ «ДАН-ГРУП» та пакуванням товару при його подальшій реалізації покупцям, на складах накопичується велика кількість дерев`яних піддонів, підприємством в процесі власної господарської діяльності замовляються послуги щодо складської обробки таких піддонів.

24.02.2017 між ТОВ «ДАН-ГРУП» та ТОВ «Агробуд Інжиніринг» укладено договір поставки №04/02-17 відповідно до якого товариство «ДАН-ГРУП» замовляє послуги, а саме: розвантаження піддонів.

Так, на виконання вказаного договору позивачем було надано до перевірки податкові накладні від 24.02.2017 №1, від 24.02.2017 №2, від 24.02.2017 №3, від 24.02.2017 №4, від 24.02.2017 №5, від 24.02.2017 №6, акти виконаних робіт від 24.02.2017, платіжне доручення від 21.03.2017 №926.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарської операції вказує на їх реальність, відповідність дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаної операції. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем фактично було проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом операцій у процесі виконання операцій саме з цим контрагентом.

Так, з огляду на наявність у контролюючого органу податкової інформації про відсутність у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів, не встановлення підприємства за адресою реєстрації, порушення норм податкового законодавства третьою особою-контрагентом ТОВ «Агробуд Інжиніринг» - ТОВ «Стартап Компані» відповідач дійшов висновку про нереальність господарської операції позивача з ТОВ «Агробуд Інжиніринг».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом як і на момент фактичного виконання послуг за вказаним договором, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення з ним договору від 24.02.2017, зокрема, того, що вказана юридична особа не була зареєстрована в якості платника податку на додану вартість як і того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована до спірного періоду.

Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів, які підтверджують фактичне проведення відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Разом з тим, як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і спірним контрагентом, що вказані в наданих позивачем до перевірки договорі №04/02-17 від 24.02.2017, актах виконаних робіт, податкових накладних.

Так, жодних зауважень до належності оформлення наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Відтак, висновки податкового органу про допущені позивачем порушення ґрунтуються виключно на доводах про порушення контрагентом позивача та третіми особами в ланцюгу постачання норм податкового законодавства.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність їх дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність саме позивача як платника податків.

В акті перевірки контролюючий орган вказує, що ТОВ «СТАРТАП КОМПАНІ» здійснено постачання документально оформлених послуг ТОВ «АГРОБУД ІНЖИНІРИНГ» при відсутності факту здійснення фінансово-господарської діяльності, оскільки в нього відсутні трудові ресурси і матеріальні ресурси, виходячи з їх специфіки та задекларованого обсягу, в свою чергу, ТОВ «АГРОБУД ІНЖИНІРИНГ» здійснено постачання документально оформлених послуг ТОВ «ДАН-ГРУП» за відсутності трудових ресурсів в такій кількості.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів щодо можливої відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових можливостей на виконання зобов`язань за укладеним договором, які стали підставою для сумніву податкового органу при проведенні перевірки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що перевіркою не встановлено відсутності документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників по вказаній операції з контрагентом позивача, обов`язок ведення і зберігання яких покладено на позивача, а наявні в матеріалах справи містять достатні дані про зміст спірної господарської операції та її учасників, підтверджують фактичність здійснення такої операції.

Колегія суддів вважає, що саме лише посилання відповідача на наявну у контролюючого органу податкову інформацію є необґрунтованим, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не є належними доказами в розумінні процесуального закону.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання контролюючого органу на порушення контрагентом контрагента позивача ТОВ «Стартап Компані» вимог податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17, відповідно до яких податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Так, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З огляду на викладене судом першої інстанції вірно зазначено, що в акті перевірки відсутня інформація про проведення контрольних заходів по відношенню до контрагента контрагента позивача - ТОВ «Стартап Компані» та винесення відповідних ППР.

Отже, висновки відповідача, на підставі яких були винесено оскаржуване рішення не базуються на первинних господарських документах.

Колегія суддів наголошує, що висновки щодо позивача були сформовані виключно у зв`язку з оцінкою діяльності не самого позивача, а контрагента його контрагента ТОВ «Стартап Компані», з яким у позивача відсутні будь-які господарськи операції, про що останнім було наголошено, зокрема, під час судового засідання суду апеляційної інстанції. Відповідачем в свою чергу вказаний факт не заперечувався та не спростовувався.

Крім того, суд звертає увагу, що порушення податкової дисципліни контрагентами «по ланцюгу» не є підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки вона є індивідуальною.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.04.2021 у справі № 815/2417/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування податковим органом за зазначені вище порушення сум грошового зобов`язання є протиправним, та як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що надані до документальної перевірки акти виконаних робіт були підписані в м. Києві, хоча відповідно до договору надання послуг документально оформлені операції здійснювались в м.Хмельницькому та с. Кінчеш Ужгородського району, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що вказаним договором не визначалося місце складання та підписання актів виконаних робіт, натомість умовами договору було передбачено порядок здачі-прийому виконаних робіт. Так, відповідно до п.4.1 розділу 4 договору протягом останніх двох днів кожного місяця сторони складають і підписують акт виконаних робіт. У випадку, якщо замовник сумнівається у достовірності даних зазначених в акті виконавця, він може вимагати від виконавця надання документів, які достовірно підтверджують дані, зазначені в акті (п.4.2. 4 договору).

З огляду на викладене, враховуючи, що місцезнаходженням замовника є м. Київ, а особа, яка підписувала акт надання послуг - директор замовника, колегія суддів не вбачає підстав для визнання наданих послуг недійсними.

Крім того, вказані акти були підписані директором замовника без претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг).

Колегія суддів наголошує, що місце підписання акту наданих послуг між контрагентами не може впливати на реальність здійснення спірної господарської операції.

Оцінюючи інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.В. Чаку

Повний текст постанови виготовлено 19.08.2021 року.