Справа № 320/5513/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Київ № 320/5513/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 18.04.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 9 209,54 грн.;

визнати протиправним та скасувати вимогу від 15.05.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 4369,30 грн;

визнати протиправним та скасувати вимогу від 04.06.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 12 660,78 грн;

визнати протиправним та скасувати вимогу від 02.07.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 11 741,72 грн;

визнати протиправним та скасувати вимогу від 09.08.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 13 577,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею своєчасно сплачено суми єдиного внеску за 2017 рік та за січень-травень 2018 року, а тому у податкового органу були відсутні правові підстави виносити оскаржувані вимоги про сплату боргу.

Також, позивач звертала увагу суду на те, що в чинному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала повноваження відповідачу повторно нараховувати ЄСВ за рік, якщо зроблено помилку в звітності.

28.12.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що борг з єдиного соціального внеску у позивача виник на підставі самостійно поданого Звіту з ЄСВ, до якого було додано Додаток Д5 таблиці 1, замість Додатку Д5 таблиці 2, який передбачений для осіб, що перебувають на спрощеній системі оподаткування 1 групи. Відповідач зазначив, що на підставі вказаного звіту позивачу було нараховано ЄСВ в сумі 5 293,88 грн, у зв`язку з чим у позивача виник борг з ЄСВ. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято оскаржуване рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки за позивачем обліковується зобов`язання по сплаті ЄСВ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з неявкою сторін суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 27.03.2007, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.06.2019 № .

10.01.2016 позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому задекларовано суму доходу за 2015 рік в розмірі 15 256,00 грн. та визначено суму зобов`язань по єдиному соціальному внеску в розмірі 5 293,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено сплату єдиного соціального внеску за 2015 рік у сумі 5 293,88 грн, що підтверджується квитанціями: від 16.02.2015 № 356 на суму 422,65 грн, від 14.03.2015 № 65 на суму 422,65 грн, від 15.04.2015 № 311 на суму 422,65 грн, від 14.05.2015 № 417 на суму 422,65 грн, від 15.06.2015 № 697 на суму 422,65 грн, від 16.07.2015 на суму 422,65 грн, від 15.08.2015 № 32 на суму 422,65 грн, від 16.09.2015 № 36 на суму 422,65 грн, від 15.10.2015 на суму 533,69 грн, від 16.11.2015 на суму 478,17 грн, від 17.12.2015 на суму 478,17 грн, від 14.01.2016 № 47 на суму 478,17 грн.

При цьому, судом встановлено, що подаючи такий звіт позивачем було помилково заповнено Таблицю 1 Додатку 5 до звіту по ЄСВ за 2015 рік, яка передбачена для осіб, які знаходяться на загальній системі оподаткування, замість правильної Таблиці 2 Додатку 5 до звіту по ЄСВ за 2017 рік, яка передбачена для осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

13.05.2019 позивач звернулась до Державної фіскальної служби України із заявою, в якій просила зняти актуальність поданого звіту по ЄСВ за 2015 рік від 10.01.2016 у зв`язку з помилковою подачею таблиці 1, замість таблиці 2, яка передбачена для осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Листом від 19.06.20219 № 279888/6/99-99-13-02-01-15 Державна фіскальна служба України повідомило позивача, що підготовило лист до Пенсійного фонду України щодо надання можливості подання повторного звіту за 2015 рік.

В подальшому відповідачем видано рішення від 18.04.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції, а саме штраф у розмірі 5 053,65 грн та пеня у розмірі 4 155,89 грн.

Позивач звернулась із скаргою на зазначене рішення до Державної фіскальної служби України, однак рішення від 11.06.2019 про результати розгляду скарги рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 № Ф-2269-23 на суму 4 369,30 грн (борг станом на 30.04.2019), від 04.06.202019 № Ф-2269-23 на суму 12 660,78 грн. (борг станом на 31.05.2019), від 02.07.2019 № Ф-2269-23 на суму 11 741,72 грн. (борг станом на 30.06.2019) та від 09.08.2019 № Ф-2269-23 на суму 13 577,84 грн. (борг станом на 31.07.2019).

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що дана заборгованість у позивача виникла на підставі самостійно поданого звіту з ЄСВ разом з Додатком Д5 таблиці 1, замість Додатку Д5 таблиці 2, який передбачений для осіб, що перебувають на спрощеній системі оподаткування 1 групи.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням і вимогами позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

За визначенням п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пункт 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів) визначено Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (далі - Порядок № 435).

Пунктом 2 р. ІІІ Порядку № 435 визначено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку (п. 2 р. IV Порядку № 435).

Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку (п. 10 р. IV Порядку № 435).

Абзацом 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 р. V Порядку № 435 у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальною підставою для винесення податковим органом рішення і вимоги про сплату боргу є наявність у платника заборгованості.

Як було встановлено судом, позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, в якому задекларовано суму доходу за 2017 рік в розмірі 15 266,00 грн та визначено суму зобов`язань по єдиному соціальному внеску в розмірі 5 293,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено сплату єдиного соціального внеску за 2015 рік у сумі 5 293,88 грн, що підтверджується квитанціями: від 16.02.2015 № 356 на суму 422,65 грн, від 14.03.2015 № 65 на суму 422,65 грн, від 15.04.2015 № 311 на суму 422,65 грн, від 14.05.2015 № 417 на суму 422,65 грн, від 15.06.2015 № 697 на суму 422,65 грн, від 16.07.2015 на суму 422,65 грн, від 15.08.2015 № 32 на суму 422,65 грн, від 16.09.2015 № 36 на суму 422,65 грн, від 15.10.2015 на суму 533,69 грн, від 16.11.2015 на суму 478,17 грн, від 17.12.2015 на суму 478,17 грн, від 14.01.2016 № 47 на суму 478,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску виникла 09.02.2016 у зв`язку із поданням звіту від 10.01.2018 із Таблицею 1 Додатку 5, яка передбачена для платників на загальній системі оподаткування, замість Таблиці 2 Додатку 5, яку має подавати платник на спрощеній системі оподаткування.

Встановити з матеріалів справи, чи мала місце некоректна робота електронної бази контролюючого органу, або платник допустив помилку при заповненні таблиць звіту, неможливо, проте, приймаючи рішення на користь платника податків, суд виходить з наступного.

Як зазначено вище, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 визначає обов`язок платників податків, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, а відповідно до вимог абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, сплачують платники, які перебувають на загальній системі оподаткування не пізніше 20 числа наступного місяця.

Таким чином, нарахування, які внесено до інтегрованої картки з єдиного соціального внеску 09.02.2016, є помилковими та виникли через некоректне заповнення таблиці, яка є складовою частиною звіту, і призвели фактично до оподаткування у подвійному розмірі.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний сплатити самостійно нараховану суму ЄСВ незважаючи на помилковість подання ним такої звітності, а саме помилкового подання звіту із Таблицею 1 Додатку 5, яка передбачена для платників на загальній системі оподаткування, замість Таблиці 2 Додатку 5, яку має подавати платник на спрощеній системі оподаткування, оскільки відсутність норми закону, яка врегульовує внесення виправлень до звіту про суми нарахованого єдиного внеску або його відкликання платником, не може спричиняти звуження прав людини і громадянина, або спричиняти понесення ним невиправданих матеріальних втрат.

Зважаючи на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду, та приймаючи до уваги те, що у вказаному вище звіті позивач помилково заповнив Таблицю 1 Додатку 5, яка передбачена для платників на загальній системі оподаткування, замість Таблиці 2 Додатку 5, яку має подавати платник на спрощеній системі оподаткування, а тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до оскаржуваних вимог.

При цьому, суд звертає увагу на те, що помилка, допущена у звітах з єдиного внеску, не є правопорушенням у розумінні ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 оскільки визначена позивачем сума грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску за 2015 рік перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.0

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia) та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, про задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (платіжне доручення № 0.0..1 від 24.06.2019), суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 18.04.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 9 209,54 грн.;

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 15.05.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 4369,30 грн;

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 04.06.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 12 660,78 грн;

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 02.07.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 11 741,72 грн;

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 09.08.2019 № Ф - 2269-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 13 577,84 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних Головного управління Державної податкової служби у Київській області () сплачений судовий збір у сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.