Справа № 380/6565/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа№380/6565/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області із вимогами:

-визнати протиправними дії Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців;

-зобов`язати Миколаївську міську раду Стрийського району Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за лютий та березень 2021 року в розмірі, яку я отримував перебуваючи на посаді сільського голови Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області, на період працевлаштування - до 31.03.2021 року включно.

Позов аргументовано тим, ОСОБА_1 з 02.11.2015 по 20.11.2020 працював на посаді сільського голови Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області. 20.11.2020 звільнений із займаної посади у зв`язку із закінченням строку повноважень.01.12.2021 позивач звернувся із заявою до міського голови Миколаївської міської ради Стрийського району про виплату середньомісячного заробітку з бюджету міської ради протягом 6 місяців відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Листом від 24.12.2020 №02-12/2143 відмовлено у призначені виплати середньомісячного заробітку на період працевлаштування відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», посилаючись на те, що позивач не працював до призначення на виборну посаду.

Ухвалою судді від 26.04.2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 25.06.2021 року постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №380/6565/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

05.08.2021 на адресу суду за вх.№ 56801 від Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що нормами КзПП та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду в раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві (в установі, організації) або надання йому іншої рівноцінної роботи.

Окрім цього, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 02.11.2015 року було обрано на посаду голови Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області ( далі - сільська рада), запис №49. Попереднім записом № 48 його було звільнено 28.02.2015 року з посади механіка ТзОВ «Камерія» за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. В період з 01.03.2015 до 02.11.2015 запису про роботу в трудовій книжці не має.

В період з 14.04.2015 по 01.11.2015 ОСОБА_1 отримував компенсаційну виплату по догляду за престарілою особою. Вказану виплату ОСОБА_1 здійснювало Управління соціального захисту населення Миколаївської РДА, яке зазначило, що виплати середнього заробітку ОСОБА_1 в грудні 2020 та січні 2021 були здійснені через помилкове нарахування бухгалтером сільської ради та згодом повернені в бюджет як помилково нараховані. Просить відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання, що відбулось 19.08.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила такий задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити повністю. Проти переходу до письмового провадження у справі для подальшого розгляду та винесення рішення сторони не заперечили, внаслідок чого ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було постановлено перейти до розгляду справи у письмовому проваджені для подальшого розгляду та ухвалення рішення у справі.

Розглянувши позов, відзив на позовну заяву, подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 02.11.2015 по 20.11.2020 працював на посаді сільського голови Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області. 20.11.2020 звільнений із займаної посади у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Згідно запису №48 ОСОБА_1 було звільнено 28.02.2015 з посади механіка ТзОВ «Камерія» за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КзПП України.

Згідно запису №49 ОСОБА_1 02.11.2015 обрано на посаду сільського голови Гірської сільської ради.

Крім того, відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Миколаївської РДА №1275 від 01.12.2020 року з 14.04.2015 по 01.11.2015 року позивач отримував компенсаційну виплату по догляду за престарілою особою (інвалідом 1 групи) відповідно до постанови КМУ №832 від 26.07.1996 року.

01.12.2021 позивач звернувся із заявою до міського голови Миколаївської міської ради Стрийського району (правонаступника Гірської сільської ради) про виплату середньомісячного заробітку з бюджету міської ради протягом 6 місяців відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Листом від 24.12.2020 №02-12/2143 відмовлено у призначені виплати середньомісячного заробітку на період працевлаштування відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», посилаючись на те, що позивач не працював до призначення на виборну посаду.

Позивач вважає вказане порушенням його прав, а тому звернувся за їх захистом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною п`ятою ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини першої ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон 1058) визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі статтею 11 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Зі змісту ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» випливає, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відтак, покликання позивача на сплату єдиного соціального внеску за період з 14.04.2015 по 01.11.2015, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу, суд не приймає до уваги, оскільки отримувачі щомісячної компенсаційної виплати відповідно до постанови № 832, так і отримувачі компенсації відповідно до постанови № 859 є застрахованими особами, відповідно період здійснення догляду зараховується до страхового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Водночас, у відповідності до пункту 5 ст.36 Кодексу законів про працю України (надалі, КЗпП України), підставою припинення трудового договору є, серед іншого, переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що трудовий договір має бути припинений відповідно до вимог п.5 ст.36 КЗпП України; якщо ж звільнення було оформлено за іншою підставою, то особа не може претендувати на гарантії, передбачені частиною другою ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

З наведеного мотиву, суд також вважає, що якщо до обрання на виборну посаду особа не була працевлаштована, то гарантії частини другої ст.33 Закону на неї не поширюються. При цьому, на думку суду, попереднім місцем роботи позивача слід розуміти роботу до обрання на виборну посаду.

З трудової книжки позивача слідує, що останній запис перед обранням позивача на посаду сільського голови Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області 02.11.2015 року є запис №48, згідно якого ОСОБА_1 було звільнено 28.02.2015 з посади механіка ТзОВ «Камерія» за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КзПП України.

Таким чином, суд вважає, що до обрання на виборну посаду, заявник не перебував у трудових відносинах з будь-яким підприємством, установою чи організацією, офіційно не був працевлаштований, до центру зайнятості про встановлення статусу безробітного не звертався.

Листом Міністерства соціальної політики від 16.05.2014 р. № 746/13/74-14 "Щодо соціальних гарантій депутатів місцевих рад" (є чинним) (далі-Лист) роз`яснено, що у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців; у разі ж коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на нього не поширюються.

Відповідно до Листа для виплати з місцевого бюджету середньої заробітної плати на час працевлаштування сільському, селищному, міському голові, депутату, який працював на постійній основі, необхідно подати в раду довідку про неможливість працевлаштування підприємством, установою, організацією, де він працював до обрання, на попередній або рівноцінній роботі (посаді) та трудову книжку.

При цьому, судом не здобуто, а сторонами у справі не подано до суду належних доказів офіційного працевлаштування позивача чи отримання статусу безробітного до обрання на виборну посаду.

За таких обставин, на думку суду, у позивача відсутнє право на отримання середньомісячного заробітку, яке йому гарантує частина п`ята ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частина друга ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" на посаді селищного голови на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.