Справа № 520/202/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 р.Справа № 520/202/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянова А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 03.06.21 року по справі № 520/202/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі за текстом відповідач, Управління), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області щодо невиплати призначених, але не одержаних виплат за весь минулий час в сумі 21233,40 грн ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити, призначені, але не одержані своєчасно виплати за весь минулий час в сумі 21233,40 грн ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати призначених, але не одержаних виплат за минулий час в сумі 3431,46 грн ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити призначені, але не одержані своєчасно виплати за минулий час в сумі 3431,46 грн ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки позивач перебуває на обліку в органі Фонду у Харківській області, саме на відповідача покладається обов`язок щодо виплати заборгованості зі страхових виплат. Зазначає, що згідно з пунктом 3.8. Порядку № 27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, проте, станом на сьогодні такий порядок не визначено. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має право на одержання страхових виплат.

Позивача документовано довідкою № від 15.05.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 35).

15.05.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області взято на облік ОСОБА_1 , як особу, що тимчасово перемістилася до АДРЕСА_1 з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

16.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського відділення з заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати.

Чугуївським відділенням постановою від 03 серпня 2018 року № 2016/5535/9177/23 продовжено позивачу раніше призначену грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності (а.с. 36).

Чугуївське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області листом № 26.01-07/502 від 12.06.2020 на запит представника позивача повідомило, що ОСОБА_1 звернувся до відділення Фонду з заявою щодо продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати 16.05.2018 та зазначило, що 12 травня 2018 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365». Оскільки до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не затверджений окремий порядок з виплати боргів, щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 нараховуються та виплачуються з місяця подання заяви потерпілим, тобто - з травня 2018 року та по теперішній час виплати не припинялись. Повідомлено, що сума заборгованості за щомісячними страховими виплатами, яка утворилася до взяття на облік потерпілого у Чугуївському відділенні, складає 21233,40 грн (а.с. 37-44).

Згідно з листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області № 1411/02-3 від 30.03.2021 на запит відповідача, загальна сума боргу за страховими виплатами перед позивачем складає 3431,46 грн (а.с. 68).

Відповідно до довідок управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області суми страхових виплат, які нараховані та не виплачені потерпілому ОСОБА_1 складають 3431,46 грн (а.с. 78, 79).

Позивач, не погоджуючись з невиплатою страхових виплат, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із наявності боргу зі страхових виплат на суму 3431,46 грн, а також з того, що на час розгляду справи позивач перебуває на обліку в органі Фонду у Харківській області, і саме на відповідача покладається обов`язок щодо виплати заборгованості зі страхових виплат.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

За приписами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі також - Закон № 1105-XIV).

Статтею 3 Закону № 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на лист Чугуївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області № 26.01-07/502 від 12.06.2020, в якому заначено, що сума заборгованості за щомісячними страховими виплатами, яка утворилася до взяття на облік потерпілого у Чугуївському відділенні складає 21233,40 грн.

Проте, за більш пізньою інформацією, згідно з листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області № 1411/02-3 від 30.03.2021 на запит відповідача, загальна сума боргу за страховими виплатами перед позивачем складає 3431,46 грн. Відповідно до довідок управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області суми страхових виплат, які нараховані та не виплачені потерпілому ОСОБА_1 складають 3431,46 грн.

За таких обставин, перед позивачем наявний борг із страхових виплат на суму 3431,46 грн.

З огляду на те, що на даний час позивач перебуває на обліку в органі Фонду у Харківській області, то саме на відповідача покладається обов`язок щодо виплати заборгованості із страхових виплат.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати призначених, але не одержаних виплат за минулий час в сумі 3431,46 грн ОСОБА_1 та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити, призначені, але не одержані своєчасно виплати за минулий час в сумі 3431,46 грн ОСОБА_1 .

Щодо посилання відповідача на відсутність порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, щодо виплати страхових виплат, які не виплачені, за минулий період, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Питання виплати потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначеної або не виплаченої суми страхової виплати врегульовано ч. 7 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Колегія суддів зазначає, що страхові виплати є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які мають право на їх одержання.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок виплати страхових виплат, які не виплачені, за минулий період, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Окрім того, колегія суддів зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання страхових виплат не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством. Суд апеляційної інстанції враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо страхових виплат безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа - це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для невиплати нарахованих страхових виплат позивачу, тому колегія суддів уважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 по справі № 520/202/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 20.08.2021 року