Справа № 360/3306/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3306/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , отримує пенсію за віком в Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області. При призначенні пенсії за віком не було враховано до загального стажу період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 в Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ.

Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України Луганської області із заявою про врахування йому до загального стажу період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 в Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ.

За результатами розгляду зазначеної заяви 03.06.2021 прийнято рішення про відмову щодо врахування вищезазначеного стажу.

Відповідно до рішення про відмову щодо врахування мені вищезазначеного стажу від 03.06.2021 за № 1968-1983/Р-02/8-1200/21, період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 в Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ не зараховано до загального стажу у зв`язку з тим, що запис на звільнення завірено печаткою, відтиск якої не дає можливості ідентифікувати підприємство, яке її ставило.

Не було повідомлено (ні усно, ні письмово) про те, що стаж роботи в Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ не буде зараховано. Про це йому стало відомо після повторного звернення до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, і з письмової відповіді він дізнався по якій саме причині не було зараховано стаж роботи в Житлово-експлуатаційній дільниці- 5 Жовтневого району м. Луганськ.

Враховуючи викладене, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо незарахування до загального стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ;

- зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ;

- зобов`язати Білокуракинське об`єднання управління Пенсійного фонду України Луганської області перерахувати пенсію з 13.12.2017 з урахуванням загального стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ та виплатити недоотриману пенсію.

16.08.2021 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

18.05.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком оформленою відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до частини 1 ст. 44 Закону № 1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Оскільки позивачем не було дотримані вимоги діючого законодавства, а саме - форма заяви не відповідає вимогам Додатку 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не надано документу, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрації) та вік, а трудова книжка надана в копіях, то його заява від 17.05.2021 була розглянута відповідачем відповідно до положень Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та листом Управління від 03.06.2021 за вих.1963- 1983/Р-02/8-1200/21 надано відповідь заявнику.

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Протоколом № 1141 від 21.12.2017 позивачу призначено пенсію за віком. ОСОБА_1 на дату звернення досяг 60 років, має загальний страховий стаж 32 роки 06 місяців 06 днів.

Щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 року у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ.

До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 15.08.1990 по 02.09.1994 у зв`язку з порушенням вимог Інструкції 58 - відтиск печатки на запису про звільнення нечіткий, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати підприємство. Уточнююча довідка про підтвердження періоду роботи на підприємстві відсутня.

За запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Житлово експлуатаційної дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ не знайдено жодної інформації.

В матеріалах електронної пенсійної справи є особиста заява ОСОБА_1 про те, що повідомлений та не заперечує, що до загального страхового стажу роботи не буде зараховано період роботи в ЖЕД-5 м. Луганська з 15.08.1990 по 02.09.1994 у зв`язку з відсутністю належної якості печатки підприємства.Щодо вимоги позивача перерахувати пенсію з 13.12.2017 з урахуванням загального стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ та виплатити недоотриману пенсію.

Позивач не звернувся за перерахунком пенсії у визначений спеціальним законодавством України спосіб, управління не мало змоги надати оцінку поданим документам.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою у довільній формі, яка не відповідала зразку заяви про призначення/перерахунок пенсії, що встановлений додатком № 2 до Порядку № 22-1.

03.06.2021 управлінням було надано відповідь на звернення позивача. Рішення про відмову в перерахунку пенсії не приймалось. Як зазначалось раніше, в матеріалах пенсійної справи наявна особиста заява позивача від 13.12.2017, що повідомлений та не заперечує, що до загального страхового стажу роботи не буде зараховано період роботи в ЖЕД-5 м. Луганська з 15.08.1990 по 02.09.1994 у зв`язку з відсутністю належної якості печатки підприємства.

Таким чином, на думку відповідача, у позивача відсутні взагалі правові підстави вимагати від відповідача перерахувати та виплатити недоотриману пенсію з 13.12.2017 року.

Відповідач вважає, що факт порушення відповідачем чинного законодавства в межах спірних правовідносин відсутній, оскільки законодавством чітко визначено процедуру, за якою провадиться призначення, перерахунок пенсії, а тому покладення обов`язку на відповідача діяти не у відповідності до Порядку, означає спонукання до порушень способу, що визначений законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 19).

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі, замінено відповідача Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 26-27).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6, 7).

13.12.2017 позивач звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 58).

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 Білокуракинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області позивачу призначено пенсію за віком без врахування періоду роботи у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ з 15.08.1990 по 02.09.1994 (а.с. 58 звор. бік).

17.05.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перерахувати пенсію за віком з урахуванням періоду стажу з 15.08.1990 по 02.09.1994 за записами трудової книжки (а.с. 55).

Листом від 03.06.2021 №1968-1983/Р-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на звернення позивача повідомили, що у зв`язку з порушенням вимог Інструкції 58 йому не зараховано до загального стажу період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 в ЖЕД-5 м. Луганська, у зв`язку з відсутністю належної якості печатки підприємства, про що ви були повідомлені і ознайомлені при особистому зверненні за призначенням пенсії, про що свідчить його особиста заява від 13.12.2017 (а.с. 57).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач, у період з 15.08.1990 по 02.09.1994 працював у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ (а.с. 34-45).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XIІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статей 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ, посилається на те що, у трудовій книжці відтиск печатки на запису про звільнення не чіткий, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати підприємство.

Суд дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 зазначає, що записи щодо періоду роботи позивача у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ з 15.08.1990 по 02.09.1994, виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та посилання на відповідні накази, на підставі яких такі записи було внесено, а також запис про звільнення завірений печаткою підприємства, будь-яких виправлень в цих записах судом не виявлено.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (чинної на час звільнення позивача у вказаному періоді) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Щодо наданих додаткових документів на підтвердження трудового стажу, суд зазначає.

Суд приймає до розгляду надану позивачем архівну довідку від 17.06.2021 №03-28/6754 щодо періоду роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ (а.с. 11).

При цьому, суд зазначає, що вищезазначені документи, видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

Щодо зазначеного факту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вищезазначених документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення стажу позивача у спірні періоди його роботи.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подана позивачем довідка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Крім того, статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Таким чином, довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

З урахуванням наведеного, за наявності запису у трудовій книжці позивача, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ до загального стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії.

Крім того, щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії з зарахуванням позивачу до загального стажу спірних періодів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії використовується як спосіб відновлення порушеного права у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачу протиправно не було враховано всі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 02 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), від 05 червня 2018 року (справа № 275/593/17) та від 16 грудня 2019 року (справа № 308/2129/17).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу з 15.10.2017 призначено пенсію, не зарахувавши до загального стажу спірного періоду, щодо якого суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи спірного періоду та здійснити перерахунок пенсії.

Оскільки відповідачем на день призначення пенсії було порушено право позивача на отримання пенсії у повному розмірі, із зарахуванням до страхового стажу роботи спірного періоду, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу роботи спірного періоду саме з 15.10.2017.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ, здійснивши перерахунок позивачу пенсії з 15.10.2017.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн (а. с. 4).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) період роботи з 15.08.1990 по 02.09.1994 у Житлово-експлуатаційній дільниці - 5 Жовтневого району м. Луганськ, здійснивши перерахунок пенсії з 15.10.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Ірметова