Справа № 300/3065/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3065/21 пров. № А/857/14303/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Гудима Л.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року про повернення позовної заяви (судді Чуприни О.В., ухвалену у письмовому провадженні м. Івано-Франківськ) у справі №300/3065/21 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати і виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.06.2021 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належної йому грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 07.04.2021 включно, зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної йому грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 07.04.2021 включно, в сумі 400433,12 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року повернуто позовну заяву.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №300/3065/21 та ухвалою суду від 10.08.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 23.06.2021 звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю адміністративного позову вимогам, встановлених частинами 6 статті 161, частини 1 статті 123 КАС України.

08.07.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, за змістом якої ОСОБА_1 вважає, що ним не було допущено пропуску строку звернення до суду, а на виконання ухвали від 29.06.2021 подає належні докази.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував дотримання строків звернення до суду та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом, в тому числі в період з 07.04.2021 по 23.06.2021.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Колегія суддів враховує, що подаючи 26.06.2021 позовну заяву, ОСОБА_1 самостійно сформував власні вимоги, зокрема:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належної йому грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто з 01.04.018 по 07.04.2021 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь затримки виплати належної йому грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто з 01.04.018 по 07.04.2021 включно, в сумі 400433,12 гривень.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не підлягають врахуванню твердження позивача про заявлення ним вимоги про:

- оскарження рішення відповідача щодо відмови у виплаті середнього грошового забезпечення;

- визнання протиправною відмову у нарахуванні і виплаті середнього грошового забезпечення.

Відповідно є необґрунтованими покликання позивача на необхідність застосування строку звернення до суду (в тому числі порядку початку обчислення перебігу такого строку) при оскарженні рішення органу чи посадової особи, визначеного положення статті 17 Закону України «Про звернення громадян», оскільки спеціальними строками звернення у спірному випадку є строки, передбачені саме положеннями частини 5 статті 122 КАС України, а порядок його обчислення регламентовано статтею 120 даного Кодексу.

У досліджуваному випадку (справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби) строк звернення до суду становить один місяць, а початок його перебігу судом визначено не дату ознайомлення ОСОБА_1 із листом-відповіддю відповідача про відмову у виплаті, а дату зарахування коштів - тобто дата припинення порушення зі сторони відповідача.

Відомості із пред`явленої виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) свідчать, що, враховуючи залишок коштів станом на 31.03.2021 (5 000,00 гривень), а також зарахування пенсії 11 043,71 гривень (05.04.2021), індексації грошового забезпечення, компенсація за невикористану відпустку 25 254,87 гривень (07.04.2021) і матеріальної допомоги 1 000,00 гривень (21.04.2021), позивач в квітні 2021 року знімав готівкові кошти через термінал банкомата (ATM) в сумах більшій, ніж обліковувався залишок станом на 07.04.2021, до моменту зарахування коштів в сумі 25 254,87 гривень.

Зокрема, 03.04.2021 мало місце зняття готівки і розрахунок в безготівковій формі в сумі 5 000,00 гривень (залишок 0,00 гривень), 06.04.2021 - в сумі 6 000,00 гривень (з урахуванням зарахування 11 043,71 гривень пенсії, залишок 5 043,71 гривень), 07.04.2021 - в сумах 1 000,00 гривень (залишок 4 043,71 гривень) і 8 000,00 гривень (з урахуванням зарахування 25 254,87 гривень індексації грошового забезпечення і компенсації за невикористану відпустку, залишок 21 298,58 гривень), 08.04.2021 - в сумі 300,00 гривень (залишок 20 998,58 гривень), 12.04.2021 - в сумах 1 000,00 гривень і 7,50 гривень (залишок 19 991,08 гривень) і 14.04.2021 в сумі 4 339,12 гривень (залишок 15 652,96 гривень).

Подані документи свідчать, що станом на 07.04.2021 позивач знав про зарахування відповідачем коштів на його рахунок в сумі 25 254,87 гривень, так як рух коштів на вказану дату вказує на обізнаність ОСОБА_1 щодо стану залишку на власному картковому рахунку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що списання позивачем коштів і зняття ним готівки без надходження 25 254,87 гривень станом на 07.04.2021 було б не можливим.

Саме із таких мотивів, а також зважаючи на можливість використання позивачем отриманих коштів, суд виходив формуючи висновки про необхідність залишення позовної заяви без руху.

Нормами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Разом з тим, положення коментованих статей КЗпП України не визначають строків звернення до суду у даній категорій спірних правовідносин.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні (пункти 3.9 Інструкції).

Отож, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.

Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині 1 статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Дана правова позиція викладена у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20. Судова палата відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Відступаючи у цій справі від висновку Верховного Суду, який викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), колегія суддів судової палати зазначає, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_1 як свідчить протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями кореспонденції Івано-Франківського окружного адміністративного суду зареєстровано в суді 23 червня 2021 року, а остаточний розрахунок з ним відповідач провів 7 квітня 2021 року, на підтвердження чого позивач подав витяг про надходження на рахунок коштів в сумі 25 254,87 гривні за вказаний календарний (банківський) день.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 подано позов після закінчення строків, встановлених законодавством, а наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не визнані судом поважними правомірно, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи апелянта були перевірені та проаналізовані судом, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №300/3065/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Л.Я. Гудим