Справа № 200/7529/21
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 р. Справа№200/7529/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Макарової Л.М.

за участі:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: Кододової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

У С Т А Н О В И В:

16 червня 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач має у власності наступне нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

1. Корівник за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

1. Корівник за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

2. Скотобійний пункт за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

3. Бурякосховище за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

4. Будка-водокачка за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

5. Домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23504414, загальна площа 93,9 кв.м;

6. будинок за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19570376, загальна площа 60,9 кв.м.

Майно, перелічене в пунктах 1-5, віднесено до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається позивачем в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином зазначене майно не є об`єктом оподаткування згідно п. ж) 266.2.2 Податкового кодексу.

Незважаючи на ці обставини в 2020 році до позивача прийшов лист від ГУ ДПС у Донецькій області з податковими повідомленнями-рішеннями щодо нарахування їй податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 5072,70 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 226,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 42,77 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 2638,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 4581,33 грн.

Вважає дії відповідача протиправними та просить суд:

Визнати протиправним дії (бездіяльність) Головного управління ДПС у Донецькій області щодо проведення звірки даних за її заявою від 05.04.2021р.;

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області скасувати (відкликати) зазначені податкові повідомлення-рішення про нарахування податку на майно, яке віднесено до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", а саме:

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 5072,70 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 226,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 42,77 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 2638,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 4581,33 грн.

Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

09 липня 2021року відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено наступне.

Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати (ст. 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ).

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п. 1 ст. 320 ЦКУ).

Ст. 6 та ст.19 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Ст. 1 розділу 1 Податкового кодексу (далі - Кодекс, ПК України) - передбачено, що Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.7.4 п. 266.7 ст.266 Кодексу органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язанні щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справлення податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України).

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст.266 ПКУ).

Відповідно даних АІС «Податковий блок» та даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості:

- «господарські (присадибні) будівлі» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2431,2 кв.м.;

- «господарські (присадибні) будівлі» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,7 кв.м.;

- «господарські (присадибні) будівлі» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 20,5 кв.м.;

- «господарські (присадибні) будівлі» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1264,7 кв.м.;

- «господарські (присадибні) будівлі» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2195,7 кв.м.;

- «житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 93,9 кв.м.;

- «житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 60,9 кв.м.

Рішенням Кальчинської селищної ради від 18.05.2018 року № УІ/108-717 на 2019 рік було затверджено Положення про місцеві податки та збори на території Кальчинської селищної ради, яким встановлено ставки податку, зокрема, зазначено, що ставки податку для фізичних осіб встановлюються для об`єктів:

Нежитлової нерухомості (будівлі сільськогосподарчого призначення, лісництва та рибного господарства) в розмірі 0,2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітнього (податкового) року (вартість 1 кв. метру нежитлової нерухомості за 2020 рік становить 8,35).

Отже, керуючись пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України ГУ ДПС у Донецькій області були сформовані та прийняті податкові повідомлення рішення від 30.03.2020 року №0-0534, №0-0534, №0-0534, №0-0534, №0 0534 яким визначено суму грошового зобов`язання на загальну суму 12 562,40 грн. Вищевказані податкові повідомлення рішення отримані особисто ОСОБА_1 23.06.2020 року

Вважає,що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 28 липня 2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді головуючого на лікарняному суд 28 липня 2021 року відклав розгляд справи на 26 серпня 2021 року.

26 серпня 2021 року позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача 26 серпня 2021 року в судове засідання з`явився. Проти позову заперечував з підстав, вказаних у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою України відповідно до паспорту серія НОМЕР_1 , виданого Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 02.07.1999 року. РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.13).

Відповідачем є Головне управління ДПС у Донецькій області, яке є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Згідно даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості:

Корівник за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

Корівник за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

Скотобійний пункт за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

Бурякосховище за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р.;

Будка-водокачка за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217, право власності набуто в жовтні 2019 р. (а.с.6-8).

Позивач отримала від відповідача наступні податкові повідомлення - рішення:

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 5072,70 грн. (а.с.17);

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 226,80 грн. (а.с.18);

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 42,77 грн. (а.с.19);

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 2638,80 грн.(а.с.20);

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 4581,33 грн. (а.с.21).

Позивач 05.04.2021 року звернулася до відповідача із заявою про проведення звірки та вказала що отримала від ГУ ДПС у Донецькій області податкові повідомлення - рішення, які вона вважає протиправними та просить їх скасувати (а.с.9-10).

Листом № 367/П/05-99-24-16-29 від 06.05.2021 року відповідач фактично відмовив позивачу та вважає що податкові повідомлення - рішення прийняті відповідно до вимог закону (а.с.11-12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.11.2020 у справі №560/168/19.

На користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можуть застосовуватись в тому числі й до фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто з 1 січня 2019 року законодавець уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

З наданих суду доказів вбачається, що належні позивачу об`єкти нерухомого майна, а саме корівники, скотобійний пункт, бурякосховище, будка - водокачка відносяться до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих норм ПК України та Закону України «Про сільськогосподарський перепис» будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Вищевказані докази розцінюються судом як достовірні докази наявності у позивача ОСОБА_1 статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2020 році, який має у власності об`єкти нерухомого майна, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак спірні податкові повідомлення-рішення від 30.03.2020, яким позивачу ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у Донецькій області скасувати податкові повідомлення рішення від 30.03.2020 року № 0-0534 на суму 5072,70 грн., № 0-0534 на суму 226,80 грн., № 0-0534 на суму 42,77 грн., № 0-0534 на суму 2638,80 грн., № 0-0534 на суму 4581,33 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, відповідно до вимог процесуального закону, якщо суд визнає протиправними податкові повідомлення рішення то він сам і скасовує їх.

Тому, в цій частини позовні вимоги суд задовольняє частково.

Щодо позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю є правом а не обов`язком суду.

В даному випадку, суд не бачить підстав з приводу яких Головне управління ДПС у Донецькій області не виконає вішення суду.

Тому, в цієї частини позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язкам органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб кореспондує право фізичних та юридичних осіб очікувати що ці органи та посадові особи будуть діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип юридичної визначеності в свою чергу, є складовій принципу верховенства права.

Тому, правомірні очікування позивача на те, що орган державної влади буде діяти тільки на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, не здійснилися.

І таким чином, його право було порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією № 2621 від 09 червня 2021 року позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень (а.с.1).

Саме ця сума судового збору підлягає стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, задовольнити частково.

Визнати протиправним дії (бездіяльність) Головного управління ДПС у Донецькій області щодо проведення звірки даних за заявою ОСОБА_1 від 05.04.2021року.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 податку на майно, яке віднесено до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", а саме:

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 5072,70 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 226,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 42,77 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 2638,80 грн.;

Від 30.03.2020р. № 0-0534 на суму 4581,33 грн.

У позовній вимозі про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул..Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В повному обсязі рішення складене та підписано суддею головуючим 26 серпня 2021 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков