Справа № 620/5890/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року Чернігів Справа № 620/5890/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Ріпкинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач 1), Ріпкинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Ріпкинське ОУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач 2), в якому просить:

- поновити процесуальні строки на оскарження дій Ріпкинського ОУ ПФУ в Чернігівській області та ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо призначення пенсії за віком з моменту набуття права позивача з квітня 2019;

- визнати протиправною бездіяльність Ріпкинського ОУ ПФУ в Чернігівській області та ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо нездійснення оформлення в належний спосіб заяви ОСОБА_1 з квітня 2019 по теперішній час, й не призначення йому пенсії за віком при зверненні до них в квітні 2019 після набуття законного права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , після уточнюючого обчислення страхового пільгового стажу з урахуванням періоду його роботи в зоні відчуження з 14.03.2014 по 31.05.2018 окрім вже врахованих періодів, за умови зарахування до пільгового стажу додатково по одному року за кожний повний рік страхового стажу в зоні відчуження, з моменту набуття його права (квітень 2019 року);

- здійснити пенсійні виплати за минулий термін з дати набуття права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах не призначені та неодержані своєчасно з вини Ріпкинського ОУ ПФУ в Чернігівській області, що формує заяву на призначення пенсії за віком та ГУ ПФУ в Чернігівській області, що призначає пенсію.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач безпідставно відмовляє позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зарахуванні періоду роботу з 14.03.2014 по 31.05.2018 у ТОВ «ДІОРО», яке відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13.03.2012 № 576 віднесено до переліку підприємств зони відчуження, чим порушує його права.

08.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав з тих підстав, що позивачем не надано УПФУ будь-яких документів, які б давали змогу встановити пільговий характер роботи позивача за Списком № 1, а інформація, яка міститься у довідці ТОВ «ДІОРО» від 25.11.2019, не підтверджує проведення атестації робочих місць, тому підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутні. Також просить застосувати положення п.2 ч.2 ст. 45 та ч.3,ч.4 ст. 123 КАС України. Крім того зазначає, що Кабінетом Міністрів України 22.08.2018 року прийнято постанову №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» відповідно до якої реорганізовані деякі територіальні органи ПФУ шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком. На виконання вищевказаної постанови юридична особа Ріпкинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Чернігівській області, що є правонаступником припиненої юридичної особи, тому належним позивачем у справі має бути ГУ ПФУ в Чернігівській області.

ОСОБА_1 надав суду заперечення на відзив, в яких посилається на доводи, викладені у позові.

Щодо належного відповідача у даній справі суд зазначає.

Кабінетом Міністрів України 22.08.2018 року прийнято Постанову №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» відповідно до якої реорганізовані деякі територіальні органи ПФУ шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком.

На виконання вищевказаної постанови юридична особа Ріпкинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Чернігівській області, що є правонаступником припиненої юридичної особи (дата припинення 11.06.2019).

Дана обставина підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, суд допускає заміну відповідача 2 - Ріпкинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач).

Щодо доводів представника відповідача про застосування до позивача п.2 ч.2 ст. 45 КАС України, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Так, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 позов залишено без розгляду у зв`язку з тим, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Водночас ч. 4 ст. 240 КАС України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Щодо строку звернення до суду.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАСУ), у цій статті містяться терміни дізналася та повинна була дізнатися, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Як видно з матеріалів справи, останню заяву про призначення спірної пенсії позивачем подано відповідачу 05.02.2021, а з даним позовом позивач звернувся 04.06.2021 (вх.№ 24371/21), тобто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

05.02.2021 позивач звернувся до Ріпкинського ОУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії. До заяви додано документи, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тому числі довідку ТОВ «ДІОРО» №40 від 12.06.2018 на підтвердження стажу в період з 14.03.2014 по 31.05.2018 (а.с. 15-17).

При цьому у заяві спеціалістом пенсійного органу зроблено висновок, в якому зазначено, яких саме документів недостатньо для призначення пенсії, зокрема довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, а саме ТОВ «ДІОРО» за період з 14.03.2014 по 31.05.2018, зі строком подання до 04.05.2021.

На звернення позивача із заявами від 22.01.2021 та 09.02.2021, відповідачем надано відповідь від 02.03.2021 № 2500-0303-8/10830, в якій відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за відсутністю необхідного стажу роботи (а.с. 7-9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки -після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV.

Згідно з абз. 1 п. 1.1 розд. I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 п. 2.1 розд. II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У подальшому, Список № 1 доповнено позицією 22.1-1 г, якою передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах працівників, зайнятих повних робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджений Міністерством надзвичайних ситуацій за погодженням з Міністерством праці та Міністерством охорони здоров`я (постанова Кабінету Міністрів України № 173 від 24.02.2010). Постанова передбачає, що визначеним цією постановою працівникам призначається пенсія за віком на пільгових умовах починаючи з 01.01.2010.

На виконання вказаної постанови прийнято Перелік підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники, яких зайняті повний робочий день мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, затверджений наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13.03.2012 № 576, в якому зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІОРО». Постановою Кабінету Міністрів України «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» № 831 від 10.09.2008 передбачено, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Працівникам, зайнятим повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік, яких затверджується МНС за погодженням з Мінпраці та МОЗ з січня 2010 року призначається пенсія за віком на пільгових умовах, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2010 № 173.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІОРО» входить до Переліку підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники яких зайняті повний робочий дань, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, що затверджений наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України № 576 від 13.03.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 за № 771/21084.

Як вбачається з копії довідки ТОВ «ДІОРО» від 12.06.2018 № 40 позивач працював у ТОВ «ДІОРО» водієм на об`єктах ДСП ЧАЕС та об`єкті «Укриття» з 14.03.2014 по 31.05.2018, яка знаходиться в зоні відчуження Чорнобильської АЕС (а.с.24).

Зазначена посада відповідає переліку професій за Списком №1, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому суд звертає увагу, що вказана довідка була надана позивачем до заяви про призначення пенсії від 05.02.2021 № 244, проте при розгляді спірного питання не врахована.

Отже, позивач, перебуваючи на посаді водія, яка передбачена Списком № 1, у шкідливих умовах праці, а тому відсутні підстави для неврахування періодів його роботи з 14.03.2014 по 31.05.2018 на пільгових умовах за Списком № 1.

Щодо посилання відповідача на не проведення ТОВ «ДІОРО» атестації робочих місць позивача у спірні періоди, як на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (надалі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992.

Тобто, обов`язок проведення атестації робочих місць за умовами праці виник після 21.08.1992.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядку та Методичних рекомендацій.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Крім того, суд враховує інформацію, викладену в листі ТОВ «ДІОРО» від 25.11.2019 №286, що спроби провести атестацію робочих місць в зоні відчуження по радіаційному фактору показали, що таку атестацію провести неможливо у зв`язку з відсутністю в Україні порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці з урахуванням радіаційного фактору (а.с.25).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Тобто, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З урахуванням викладеного, позивач не може бути позбавлений права на зарахування періодів його роботи в ТОВ «ДІОРО» з 14.03.2014 по 31.05.2018 на пільгових умовах за Списком № 1 через відсутність підтвердження проведення атестації робочих місць у цей період.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 25.03.2021 у справі № 750/3198/17.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Частиною першою статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, зокрема, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

З урахуванням зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні періодів роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІОРО» з 14.03.2014 по 31.05.2018 на пільгових умовах за Списком № 1; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2021 за № 244 про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІОРО», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд вважає передчасними, оскільки відповідачем не прийнято рішення про зарахування стажу за цим рішенням суду, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 560,53 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періодів роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІОРО» з 14.03.2014 по 31.05.2018 на пільгових умовах за Списком № 1.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 позивача від 05.02.2021 за № 244 про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІОРО», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 560,53 грн (п`ятсот шістдесят грн 53 коп.), сплачений відповідно до квитанції № П4113 від 18.03.2021.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005 .

Відповідач Ріпкинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. Попудренка,8, смт. Ріпки, Чернігівська область, 15000, .

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко