Справа № 340/168/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 340/168/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Кравчук О.В.) у справі № 340/168/21

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Знам`янської міської ради, Знам`янського міського голови Сокирка Володимира Феліксовича

про визнання протиправним розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, виплату вихідної допомоги та затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

19 січня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправним розпорядження Знам`янського міського голови «Про ОСОБА_1» від 22.12.2020 року № 761-к; зобов`язати Знам`янського міського голову внести зміни до розпорядження "Про ОСОБА_1 " від 22.12.2020 року № 761-к, вказавши додатково причини звільнення - ч. 5 ст. 41 КЗпП України; зобов`язати Знам`янського міського голову здійснити виправлення формування причини звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 із зазначенням ч. 5 ст. 41 КЗпП України; визнати незаконними дії відповідачів в частині невиплати вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку; зобов`язати відповідачів виплатити вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України; зобов`язати відповідачів виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 1255-VII від 13.05.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів"), крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Відповідно до розпорядження міського голови "Про ОСОБА_1 " від 22.12.2020, без номера, позивача звільнено з посади відповідно до ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 5 ст. 41 КЗпП України з 22 грудня 2020 року відповідно до рішення Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області VIII скликання № 12. Того ж дня позивача ознайомлено із повторним розпорядженням міського голови "Про ОСОБА_1 " від 22.12.2020 № 761-к, яке прийнято з порушенням Закону, що призвело до порушення права позивача на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток відповідно до ст. 44 КЗпП України. На думку позивача, положення ст. 41 КЗпП України поширюються також на посаду, з якої його було звільнено, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 06.08.2020 по справі №186/294/16-а. У цій постанові Верховний Суд зазначає, що стаття 41 КзпП України не містить жодних застережень стосовно можливості розповсюдження вимог цієї статті на посадових осіб місцевого самоврядування. Зазначає, що згідно з ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в установлені строки, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 44 КЗпП України звільнення особи з ініціативи роботодавця відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є підставою для виплати вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Проте, пункт 5 ст. 41 КЗпП України поширюється лише на посадових осіб господарських товариств (підприємств, акціонерних товариств, тощо), які є спеціальними суб`єктами щодо яких може бути застосована вказана норма, та застосовується виключно за ініціативою роботодавця.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення Знам`янської міської ради VІІ скликання від 22 січня 2016 року №85 ОСОБА_1 затверджено заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів.

Розпорядженням виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 25 січня 2016 року №21-к ОСОБА_1 визнаний таким, що приступив до виконання обов`язків заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів. Позивачеві присвоєний 8 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування.

За результатами чергових місцевих виборів в Україні, які відбулися 25 жовтня 2020 року, обрано новий склад депутатів Знам`янської міської ради, а постановою Знам`янської міської територіальної виборчої комісії Кропивницького району Кіровоградської області від 27 жовтня 2020 року №45 переможцем на місцевих виборах на посаду Знам`янського міського голову Кропивницького району Кіровоградської області визнано Сокирка В.Ф .

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Знам`янської міської ради ІІ сесії VIII скликання від 22 грудня 2020 року №8 утворено виконавчий комітет Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області у кількості 15 осіб, рішенням №11 затверджені заступники міського голови з питань діяльності виконавчих органів, а рішенням №12 - персональний склад виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Розпорядженням Знам`янського міського голови від 22 грудня 2020 року №761-к позивача звільнено з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів у зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Розпорядження від 22 грудня 2020 року №761-к зареєстроване в книзі реєстрації розпоряджень міського голови.

На думку позивача, підставою його звільнення має бути вказана не лише стаття 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а й п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Не погодившись із розпорядженням про звільнення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: позивача правомірно звільнено із займаної посади 22 грудня 2020 року відповідно до ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто з огляду на закінчення строку повноважень виконавчого комітету ради; п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма; визначальною ознакою звільнення на підставі будь-якого пункту ч. 1 ст. 41 КЗпП України є саме ініціатива власника або уповноваженого ним органу, проте, позивача звільнено за інших підстав; посилання позивача на постанову Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі №186/294/16-а є безпідставним, оскільки у даній справі позивач був звільнений саме на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; розпорядження б/н та без дати не містить таких обов`язкових реквізитів розпорядчого документа, тому не набуло ознак індивідуального правового акта та не може бути предметом розгляду у даному спорі; позовні вимоги про нарахування та виплату позивачеві вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від вимог про вказівку основної причини звільнення, тому також не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначені нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2011 року №2493-III (далі - Закон №2493-III).

Статтею 3 Закону №2493-III встановлено наступні посади в органах місцевого самоврядування: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости здійснюється шляхом затвердження відповідною радою (ч. 1 ст. 10 Закону №2493-III).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закону 280/97-ВР), цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Таким чином, служба в органах місцевого самоврядування припиняється в тому числі на підставах і в порядку, визначених Законом №280/97-ВР. При цьому загальні положення трудового законодавства застосовуються у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до частин 7, 8 ст. 45 Закону №280/97-ВР строк повноважень місцевої ради, обраної на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет ради є виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 51 Закону №280/97-ВР кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Позивач обіймав посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, тобто входив до складу виконавчого комітету Знам`янської міської ради. З урахуванням рішення Знам`янської міської ради ІІ сесії VIII скликання від 22 грудня 2020 року №12, яким сформовано персональний склад виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, повноваження позивача припинилися із вказаної дати, як і правові підстави для його подальшого перебування на займаній посаді.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність звільнення позивача із займаної посади 22 грудня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону №280/97-ВР, тобто у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради.

Щодо доводів позивача про те, що його звільнення підпадає під п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ст. 41 КЗпП України унормовано додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Частину першу статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 255-VІІ, який набрав чинності 01 червня 2014 року. Метою прийняття вказаного закону прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 16.01.2018 року у справі №760/9269/15-ц, від 15.09.2020 року справа №205/4196.

Крім того, визначальною ознакою звільнення на підставі будь-якого пункту частини першої статті 41 КЗпП України є саме ініціатива власника або уповноваженого ним органу.

Позивача звільнено у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради, тому на нього дія п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не поширюється.

Постанову Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі №186/294/16-а, на яку посилається позивач, було прийнято за інших обставин, тому висновки Верховного Суду у справі №186/294/16-а не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у цій справі.

Разом з тим, у даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 28 листопада 2019 року у справі №541/1104/16-а, щодо непоширення положень п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на правовідносини, пов`язані із припиненням служби в органах місцевого самоврядування на підставі норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним розпорядження від 22 грудня 2020 року № 761-к, зобов`язання відповідача-2 внести зміни до розпорядження від 22 грудня 2020 року № 761-к та вимог щодо внесення виправлень у трудовій книжці позивача в частині формування причини його звільнення.

Щодо доводів позивача про наявність двох розпоряджень про звільнення позивача, колегія судді зазначає, що звільнення ОСОБА_1 відбулось саме на підставі розпорядження від 22 грудня 2020 року №761-к, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та не спростовується позивачем, що відповідно до показань свідків, у зв`язку із необізнаністю спеціаліста відділу кадрів з особливостями законодавства, у первинній версії проекту розпорядження про звільнення позивача п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України вказаний помилково, проте, така помилка була виявлена та виправлена до реєстрації проекту розпорядження та присвоєння йому відповідного реєстраційного номера, тобто цей проект не набув ознак індивідуального правового акта.

Позовні вимоги позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними, а тому, з урахуванням вказаних вище висновків суду, також не підлягають задоволенню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 340/168/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко