Справа № 826/10479/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Київ № 826/10479/18

Окружним адміністративним судом міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг"

до Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 16.04.2018.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що згідно з нормами законодавства останнім здійснюється оприбуткування готівки повністю і своєчасно, друкуючи кожні 24 години фіскальний чек (Z-звіт), вклеюючи такий чек у КОРО та роблячи відповідний запис у касовій книзі на кожній АЗС, в якій щоденно фіксується облік готівки. Готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день її одержання у повній сумі згідно вимог Положення №148.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 05.09.2018 року.

13.08.2018 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив, в якому вважає спірне податкове повідомлення-рішення законним та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

05.09.2018 року в судове засідання з`явились представники позивача Колос К.О. та Гринькевич М.Б., представник відповідача Борисевич Д.В. Суд, протокольної ухвалою переходить до розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

Відповідачем через канцелярію суду 28.09.2018 року подано відповідь на відзив, де зауважено, що перенесення готівки в рамках службової видачі з РРО до сейфу не потребують їх окремого оприбуткування, а сейф на АЗС вважається місцем проведення розрахунків та єдиною касою позивача. Наполягає на тому, що було своєчасно оприбутковано готівкові кошти за 29.03.2018 року.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податкову службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також встановлено, що Державна податкова служба України є правонаступником майна, прав та обов`язків Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінетів Міністрів України від 06.03.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено територіальні органи Державної податкової служби, в тому числі Офіс великих платників податків ДПС. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 визначено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

30.07.2019 року відбулась державна реєстрація юридичної особи - Офісу великих платників податків ДПС (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ), яка є правонаступником Офісу великих платників податків ДФС, як орган виконавчої влади.

Згідно з наказом Офісу великих платників податків ДПС від 29.08.2019 року №9 «Про початок діяльності Офісу великих платників податків ДПС» розпочато виконання Офісом великих платників податків ДПС повноважень Офісу великих платників податків ДФС.

Таким чином, починаючи з 29.08.2019 року Офіс великих платників податків ДПС почав діяльність, як орган виконавчої влади та є правонаступником Офісу великих платників податків ДФС.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби згідно визначеного Кабінетом Міністрів переліку, до якого входить і Офіс ВПП ДПС.

На підставі наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року №529 на базі ліквідованого Офісу ВПП ДПС та його територіальних управлінь утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби нові управління по роботі з великими платниками податків.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

Відповідно до пункту 1 Положення про Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року №643, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, забезпечує реалізацію повноважень ДПС у взаємовідносинах з великими та іншими платниками, які перебувають на обліку в цьому управлінні, і здійснює їх податкове супроводження, є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДПС () у відповідних сферах діяльності.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.09.2020 року здійснено державну реєстрацію створення відокремленого підрозділу юридичної особи Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, адреса: 04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г), про що міститься відповідний запис №008085321).

Натомість, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі Офіс ВПП ДПС () з 22.10.2020 року перебуває в стані припинення, про що свідчить запис №013086628.

Так, відповідно до наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року №755 з 01.01.2021 року розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року №529 повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови №893.

Таким чином, з 01.01.2021 року розпочато виконання Центральним Міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків функцій і повноважень Офісу ВПП ДПС, що припиняється, з реалізації державної податкової політики.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до сформованої Верховним Судом практики, зокрема: постанова від 10.09.2020 року у справі № 420/5772/18, від 06.10.2020 року у справі № 804/958/17, від 10.10.2020 року у справі №804/958/17, від 03.12.2020 року у справі № 805/2173/16-а, від 30.12.2020 року по справі 805/4361/17-а, у випадку, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Офіс великих платників податків ДПС () на правонаступника - Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, адреса: 04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку АЗС з магазином, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Київська, 86, що є господарською одиницею ТОВ "Альянс Холдинг".

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області складено Акт фактичної перевірки від 30.03.2018 року №008526 ( далі також - Акт перевірки), у висновку якого зазначено, що позивачем порушено вимоги пункту 11 розділу ІІ Постанови правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 «Про затвердження про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі також - Положення №148) із змінами та доповненнями, а саме, перевіркою встановлено не оприбуткування готівки в касі на загальну суму 24 300 грн.

На підставі висновку Акта перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 121 500, 00 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням позивачем направлено скаргу до ДФС України, за результатом розгляду якої ДФС України прийнято рішення від 22.06.2018 року №21330/6/99-99-11-05-01-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із абзацом 28 статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Пунктом 6 розділу III Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій (далі також - РРО), що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.06.2016 N 547, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.07.2016 року за N 918/29050 (далі також - Порядок N 547), передбачено, що внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання "Z-звіту".

Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148, що розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" (далі також - Положення №148), визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Положення №148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій). Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО / занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО. Суб`єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для: 1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; 2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії; 3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.

Підпунктами 13, 18 пункту 3 розділу І Положення №148 визначено, що книга обліку - касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат / книга обліку доходів; оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі / книзі обліку доходів і витрат / книзі обліку доходів / фіскальному звітному чеку / розрахунковій квитанції.

Абзацом 3 частини першої статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Згідно наявних матеріалів справи, підставою для висновку Відповідача є те, що на момент перевірки 29.03.2018 року згідно касової книги залишок готівки складає 9 998,28 грн., а фактично в касі знаходились готівкові кошти у сумі 34 298,28 грн. Готівкові кошті в сумі 24 300,00 грн. не оформлені прибутковими касовими ордерами та не відображені в касовій книзі., що було кваліфіковано контролюючим органом як не оприбуткування таких коштів у визначеному законом порядку.

Суд не погоджується з даними твердженнями, з огляду на наступне.

Так, наказом ТОВ "Альянс Холдинг" від 21.04.2015 року №51 "Про встановлення правил нічного режиму роботи та нормативних залишків в касі автозаправних станцій ТОВ "Альянс Холдинг" встановлено ліміти готівки в касі для роботи в нічному режимі та протягом дня згідно додатку № 1, зокрема, для АЗС (в м. Біла Церква по вул. Київській, 86): денний ліміт 7000 грн., нічний - 2500 грн.

Так, між позивачем (Клієнт), з однієї сторони, та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (Виконавець), з іншої сторони, 22.08.2007 року укладено Договір про інкасацію коштів № 67-1-1/209, за умовами якого банк власними засобами у дні і години, погоджені сторонами, проводить інкасацію готівкової виручки позивача та доставляє проінкасовану готівку до кас ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", здійснює її обробку і переказ на рахунок позивача.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору від 27.10.2008 року, відповідно до п. 2.5 якої для збереження коштів, отриманих від відвідувачів АЗС, позивач використовує спеціальні сейфи (металеві шафи), які є його власністю і знаходяться безпосередньо на АЗС.

Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору №83 від 12.06.2014 року, яким встановлено режими проведення інкасації об`єктів Клієнта, згідно Додатків №1, №2.

Позивачем зазначено, залишок мінімальної суми готівки в касі АЗС позивача через постійне переміщення сум готівки до сейфу, який закритий на два ключі, пов`язано із частими випадками пограбування АЗС, внаслідок чого позивачем було запроваджено правила безпеки та нічного режиму АЗС, які мають на меті зменшити кількість таких пограбувань та збитків.

Абзацом другим пункту 15 розділу ІІ Положення №148, встановлено, що підприємство має право здійснювати збір готівкової виручки (готівки), отриманої від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), для подальшого її здавання до банку з використанням комплексу технічних та програмних засобів, розташованих у місці здійснення готівкових розрахунків, які б забезпечували безпечне передавання коштів з робочих місць касирів до спеціально обладнаного приміщення для зберігання та подальшого здавання готівки до кас банків.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІ Положення №148, готівкова виручка (готівка) здається суб`єктами господарювання самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів, або через підприємства, які отримали ліцензію Національного банку України на надання банком послуг з інкасації.

Відповідно до пункту 2.5.2 оглядового листа ДПА України від 06.07.2009 року №14083/7/23-7017/572, у випадках, якщо підприємство не має можливості зберігати всю суму у ящику реєстратора, частину готівки можна зберігати в сейфі за умови його знаходження на місці проведення розрахунків. При цьому, сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків (у ящику та сейфі) має відповідати сумі коштів, зазначеній у денному звіті реєстратора.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено наступне по АЗС: спірна сума службових видач за 29.03.2018 року становить 24 300, 00 грн., яка, згідно чеків службової видачі була належним чином включена до загальної оприбуткованої готівки позивачем, в чеках зазначено, що вказані суми були включені до фіскального звітного чека (Z-звіту) №37 від 29.03.2018 року, роздрукованого о 23:43 годин та підклеєного у КОРО.

Загальна сума інкасованих готівкових коштів 29.03.2018 року склала 48 500 грн., що підтверджується копією супровідної відомості до суми з готівкою №4106 від 29.03.2018 року та включала: 8 400,00 грн., які були отримані та включені до загальної суми оприбуткованих позивачем готівкових коштів за 28.03.2018 року після інкасації коштів у цей час; 24 300,00 грн., які були переміщені у сейф 29.03.2018 року, 15 800,00 грн., які були переміщені у сейф 29.03.2018 року. У супровідних чеках зазначені реквізити фіскальних чеків, до яких увійшли суми, передані на інкасацію, за 28.03.2018 року - Z звіт №36 та за 29.03.2018 року Z звіт №37, які містяться в матеріалах справи.

Виходячи з аналізу наведених норм, місце проведення розрахунків не обмежується виключно касовим апаратом, а включає касу, грошовий ящик, сейф, тощо. При цьому, скринька РРО підприємства та сейф підприємства фактично є його касою, а тому внутрішній рух коштів у межах однієї каси не потребує оформлення касовим ордером.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом не взято до уваги переміщення коштів в сейф та службових внесків на початок робочого дня, а взято лише суми продажу товару за день.

Крім того, позивачем на підтвердження належного оприбуткування спірних сум були надані фіскальні звітні чеки РРО (Z-звіти) та відомості про внесення відповідного запису до КОРО.

Також, Суд звертає увагу, що в Касових ордерах зазначені суми надходження за проданий товар (пальне) з урахуванням повернення коштів.

З аналізу матеріалів справи та норм чинного законодавства, Суд приходить до висновку, що відповідачем помилково було зроблено висновки про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» вимог законодавства в частині не оприбуткування у день надходження у повному обсязі у відповідних касових книгах коштів.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позивачем належним чином оприбутковані суми, шляхом роздрукування фіскальних звітних чеків РРО та внесення відповідного запису до КОРО, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскальних чеків (Z-звітів) та витягом з КОРО, що у своїй сукупності вказують на безпідставність висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог законодавства, а отже податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 16.04.2018 року - скасуванню.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно з статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, в той час як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності задоволення адміністративного позову.

Щодо заяви позивача від 13.12.2018 року про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 року №1370/3770/18, від 12.09.2019 року №9901/350/18.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження надання позивачу правової допомоги представником позивача подано до суду: копію договору про надання юридичних послуг року №01-1077/15 від 01.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Саєнко Харенко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг»; додаток « 11 від 06.09.2018 року до Договору про надання юридичних послуг №01-1077/15 від 01.12.2015 року; акт прийому-передачі послуг від 19.11.2018 року згідно Договору №01-1077/15 від 01.12.2015 року; рахунок-фактуру №06-01-1077/18 від 12.11.2018 року на суму всього 70 440, 00 грн.; платіжне доручення №3942 від 03.12.2018 року, згідно якого позивачем сплачено загальну суму 70 440,00 грн. за юридичні послуги згідно Додатку №11 до Договору №01-1077/15 від 01.12.2015 року, рахунку №06-01-1077/18 від 12.11.2018 року; детальний опис наданої правової допомоги ТОВ «Альянс Холдинг» відповідно до пунктів 1-2 Додатку №11 до Договору про надання юридичних послуг №01-1077/15 від 01.12.2015 року для цілей надання до суду в порядку статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України; копію довіреності №2/0818 від 27.08.2018 року.

Відповідно до поданих представником позивача документів, позивачу надавалась наступна правова допомога: аналіз висновків акта фактичної перевірки та підготовка доказової бази для подачі до суду; підготовка проекту та подача позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.04.2018 року; підготовка проекту та подача відповіді на відзив Офісу великих платників податків ДФС; підготовка та участь у судовому засіданні у справі №826/10479/18.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу у даній справі, суд враховує наступне.

(1) Зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, а також зміст позовної заяви, суд вважає, що даний спір є типовим та не потребує глибокого правового аналізу та дослідження, а відтак і часових затрат.

(2) На переконання суду, аналіз висновків акта фактичної перевірки та підготовка доказової бази для подачі до суду, протягом двох годин не є виправданим, а тому підлягає зменшенню.

(3) Підготовка проекту та подача позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, не вимагали за висновком суду великого обсягу аналітичної роботи та затрат часу (4,3 годин та 6,8 годин відповідно, що разом складає 12 годин), з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.

(4) Те саме стосується підготовки проекту та подача відповіді н відзив Офісу великих платників податків ДФС- 1,6 годин та 3,3 годин, тобто є явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

(5) Стосовно підготовки та участі в судовому засіданні у справі, слід зазначити, що такі дії перекликаються з підготовкою позовної заяви, що свідчить про значне завищення витрат в цій частині.

Таким чином, з огляду на складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд вважає заявлені витрати обґрунтованими частково, оскільки вони є неспівмірними із заявленою сумою витрат на правовому допомогу.

Враховуючи викладене у сукупності, а також фактичний об`єм виконаної роботи та не таку значну складність, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 15 000 грн. за всіма визначеними у названому акті складовими професійних правничих послуг.

У контексті цієї справи суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сплачена сума судового збору у розмірі 1822, 50 гривень згідно платіжного документу від 04.07.2018 року №0.0..1, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 16.04.2018.

3. Стягнути з Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, адреса: 04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (03680, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4; ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1 822,50 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять дві гривні п`ятдесят копійок).

4. Стягнути з Центрального Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, адреса: 04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (03680, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4; ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (03680, м. Київ, вулиця М. Грінченка, 4; );

Відповідач: Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, адреса: 04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г).

Повне судове рішення складено 18.08.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна