Справа № 280/2978/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 серпня 2021 року (10 год. 07 хв.)Справа № 280/2978/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Конишевої О.В.

за участю секретаря судового засідання Козинець А.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Вишнякової І.О.

представника відповідача Прокопович І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, )

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач, Департамен), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ від 12.03.2021 р. №69 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, винесений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції - на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300000,00 (триста тисяч) грн.

стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою суду від 19.04.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 17.05.2021.

Ухвалою суду від 17.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 20.07.2021.

Ухвалою суду від 20.07.2021 відмовлено в клопотання відповідача 2 щодо зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.08.2021.

09.08.2021 оголошено перерву у судовому засіданні на 16.08.2021.

У судовому засіданні 16.08.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, приймаючи наказ про звільнення позивача зі служби в поліції, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зокрема у позові зазначив, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненні з роботи, спричинена моральна шкода, яка полягає у втраті немайнового характеру. Також позивач зазначав, що він погодився на рівнозначну посаду та ніколи не відмовлявся від запропонованих посад.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що процедуру звільнення позивача через скорочення штатів дотримано, а отже дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства України. Позивачу було запропоновано рівнозначні посади, однак останній протягом тривалого часу не погоджувався та написав рапорт в останній наприкінці двомісячного терміну, протягом якого він повинен був обрати одну із запропонованих посад. Враховуючи, що сплив термін та більшість посад вже не були вакантними, відповідач звільнив позивача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Наказом Департаменту від 29.12.2020 р. №386 о/с на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №280/439/20 позивача поновлено на службі в поліції.

Наказом Департаменту від 28.12.2020 № 386 о/с на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року та ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року, винесених у справі № 280/439/20 підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2) поновлено на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління, з 27 грудня 2019 року, з яким Позивач був ознайомлений 31.12.2020.

28.12.2020 Департаментом було видано наказ про відрядження ОСОБА_1 з 11 до 13 січня 2021 до міста Києва з метою оформлення документів щодо подальшого проходження служби відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

28.12.2020 за вих. № 14091/42-02/04-2020 Департаментом було направлено лист ОСОБА_1 про те, що наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 28.12.2020 № 386 о/с його поновлено на службі та про необхідність прибуття 12.01.2021 до Департаменту для оформлення документів щодо подальшого проходження служби та одночасно повідомлено про виданий наказ про його відрядження від 28.12.2020 до м. Києва.

28.12.2020 за вих. 14092/42-02/04-2020 Департаментом було направлено листа начальникові Запорізького управління ДВБ НП України про забезпечення прибуття ОСОБА_1 до Департаменту для оформлення документів щодо подальшого проходження служби та про необхідність видати у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

12.01.2021 ОСОБА_1 особисто прибув до Департаменту.

Крім цього, того ж дня ОСОБА_1 у встановленому порядку під підпис доведено зміст наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 885 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» згідно з яким, займана ОСОБА_1 посада скорочена. У зв`язку з чим, відповідно до статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» та вимог статті 492КЗпП України 12.01.2021 ОСОБА_1 письмово попереджено про наступне звільнення, у зв`язку з організаційно-штатними змінами.

Одночасно ознайомлено під підпис із довідкою ДВБ від 12.01.2021 про відсутність вакантних посад у Запорізькому управлінні ДВБ Національної поліції України з 28.12.2020 по теперішній час.

12.01.2021 ОСОБА_1 було запропоновано 11 рівнозначних вакантних посад: оперуповноважених відділу моніторингу та зонального контролю у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки (Волинського, Луганського, Харківського та Чернівецького управлінь); оперуповноважених відділу оперативних розробок (Донецького, Івано- Франківського, Київського міського, Одеського та Тернопільського управлінь) та інспектора з режиму секретності Кіровоградського управління станом на 12 січня 2021 року.

ОСОБА_1 ознайомився із запропонованими посадами під підпис.

Листами Департаменту від 28.01.2021 №1039/42-02/04-21, від 08.02.2021 №1515/42-02/04-21, 17.02.2021 №1962/42-02/04-21, від 23.02.2021 №2242/42-02/04-21, від 05.03.2021 №2683/42-02/04-21 позивача було повідомлено про те, що деякі з запропонованих йому посад наразі не є вакантними, а також надано пропозиції щодо призначення на інші рівнозначні посади у визначений строк. Проти даних обставин сторони не заперечують.

04.03.2021 після щорічної відпустки позивач повернувся до виконання посадових обов`язків.

05.03.2021 позивачем було складено рапорт на ім`я начальника Департаменту із згодою про призначення на посаду оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту (а.с.25). Як стверджує відповідач у рапорті від 05.03.2021 були помилки, а саме: відсутнє спеціальне звання, а також неправильно зазначено назву посади. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано усунути недоліки. Позивач заперечував проти такого твердження відповідача та зазначав, що помилки в назві посади не було.

Судом встановлено, що рапорт від 05.03.2021 не був зареєстрований належним чином, тому суд не приймає даний доказ як належний.

09.03.2021 ОСОБА_1 усунув усі вищевказані недоліки та підготував рапорт без помилок, який листом Запорізького управління від 09.03.2021 № 847/42-07/01-21 надіслано до Департаменту на розгляд.

Листом Департаменту від 09.03.2021 за вих. № 2756/42- 02/04-2021, ОСОБА_1 поінформовано про те, що одна із запропонованих йому 12.01.2021 рівнозначних посад оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту з 09.03.2021 не є вакантною. До того ж, на той час вирішувалося питання про організаційно-штатні зміни в Департаменті щодо скорочення іншої запропонованої ОСОБА_1 рівнозначної посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту. У разі прийняття ОСОБА_1 рішення про призначення на одну із запропонованих вакантних рівнозначних посад або відмови від них, з метою своєчасної підготовки та видання наказу щодо проходження служби в поліції йому необхідно звернутися до Департаменту із відповідним рапортом завчасно, а саме до 11.03.2021. Суд звертає увагу, що даний лист ОСОБА_1 отримав поштою 15.03.2021 (а.с.124).

11.03.2021 до Департаменту на розгляд надійшли рапорти ОСОБА_1 від 09.03.2021 (вх. №№ 1833, М-596) щодо призначення на вищезазначену посаду. За результатами розгляду на адресу проживання ОСОБА_1 надіслано лист Департаменту від 11.03.2021 за вих. № 2867/42-02/04-2021. Даний лист ОСОБА_1 отримав поштою лише 16.03.202 (а.с.127)

Копію вказаного листа Департаменту 11.03.2021 вих. № 2867/42-02/04-2021 надіслано через відповідну програму начальнику Запорізького управління ОСОБА_5 , з метою ознайомлення з ним ОСОБА_1 . Відповідно до підпису ОСОБА_1 саме 11.03.2021 його було ознайомлено з листом.

Позивач також зазначає, що 11.03.2021 о 17:50 на оперативних зборах відділу позивачу дійсно надано для ознайомлення листи Департаменту від 09.03.2021 р. №2756/42-02/04-2021 та від 11.03.2021 №2867/42-02/04- 2021.

Вище наведений факт підтверджується і доповідною запискою від 08.04.2021 №4022/42-02/01-21 (а.с.156-160), що ОСОБА_1 ознайомлено з листом Департаменту від 11.03.2021 о 17 годині 45 хв., тобто на прикінці робочого дня.

12.03.2021 позивач складає рапорт про згоду з запропонованою посадою оперуповноваженого відділу оперативних розробок Одеського управління Департаменту.

Суд звертає увагу, що у доповідній записці від 08.04.2021 зазначено, що позивач складав рапорт 12.03.2021 та даний рапорт позивача був направлений спецзв`язком до Департаменту Запорізьким управлінням, однак згідно штемпелю Департамент внутрішньої безпеки НП України отримав рапорт позивача лише 15.03.2021 (а.с.144, 146), тобтосля звільнення позивача.

Суд критично ставиться до рапортів які були надані відповідачем до матеріалів справи, так як відсутні докази отримання таких рапортів та їх розгляд.

12.03.2021 Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі за текстом - Відповідач / Департамент) було видано наказ №69 о/с, відповідно до якого ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі за текстом - Запорізьке управління) звільнено з 12.03.2021 зі служби за пунктом 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, про що листом Департаменту від 12.03.2021 № 2905/42-02/04-21 останнього було поінформовано.

22.03.2021 позивачем було отримано витяг з наказу від 12.03.2021 №69 о/с Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Позивач вважає дії відповідача щодо його звільнення протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня2015 року № 580-VIII(далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно частини 3 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Як убачається з наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 885 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» згідно з яким, займана позивачем посада скорочена.

Як було встановлено судом позивачу були запропоновані рівнозначні посади серед яких дві посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту, на одну з яких позивач погодився подавши рапорт від 09.03.2021, однак позивачу була надана відповідь про те, що одна із запропонованих йому 12.01.2021 рівнозначних посад оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління не є вакантною (а.с.123).

В листі від 11.03.2021 №2867/42-02/04-2021 відповідач надав інформацію, що посада оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту відповідно до Наказу Національної поліції України від 09.03.2021 №196 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» скорочена (а.с. 125).

Тобто на момент складання рапорту 09.03.2021 позивач не був обізнаний про те, що посада оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту скорочена.

Суд також зазначає, що так як відповідач має можливість надсилати листи через спеціальну програму (так був надісланий лист 11.03.2021), відповідно і лист від 09.03.2021 за вих. № 2756/42- 02/04-2021, міг би бути надісланий тим же днем та ознайомлено вже 09.03.2021 позивача про те, що посада на яку він написав рапорт не є вакантною, а скорочення іншої вільної посади оперуповноваженого відділу оперативних розробок Київського міського управління Департаменту планується найближчим часом. Тобто своєчасне направлення та ознаймлення позивача з даним обставинами надало б можливість позивачу з дотриманням двомісячного строку написати рапорт на іншу вільну посаду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що про відсутність вакантної посади позивач був повідомлений лише 11.03.2021 наприкінці робочого дня, а поштові відправлення з листами відповідача ( від 09.03.2021 №2756/42-02/04-2021 та від 11.03.2021 №2867/42-02/04-2021) позивач отримав лише 15.03.2021 та 16.03.2021 (а.с.123-127), тобто після звільнення. Данні обставини, не залишили позивачу часу для погодження на іншу посаду.

12.03.2021 позивач склав рапорт про згоду на запропоновану посаду оперуповноваженого відділу оперативних розробок Одеського управління Департаменту, однак відповідачем він не розглядався так як до Департаменту рапорт надійшов лише 15.03.2021 після закінчення двомісячного терміну та після прийняття рішення про звільнення, про що зазначено в листі від 08.04.2021 №4021/42-02/04-21 (а.с.161).

З приводу того, що позивач не подавав рапорт з моменту поновлення на запропоновані посади, позивач зазначив, що має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на його піклуванні перебуває матір, яка є інвалідом та потребує постійного догляду та допомоги, сподіваючись на те, що можуть бути запропоновані посади в регіонах наближених до постійного місця проживання не квапився складати рапорт.

Крім того, суд зазначає, що законодавство не має чітко визначеного терміну з якого повинен бути складений рапорт, лише визначений період-це 2 місяці протягом яких позивач мав право подати рапорт, що і було зроблено позивачем.

Складаючи рапорт 09.03.2021 на посаду, яка була визначена в переліку вакантних посад, з яким був ознайомлений позивач, він мав певні сподівання щодо дана посада є вакантною та позивач буде на неї призначений. Відсутність інформації у позивач про скорочення зазначеної в рапорті посади ,зумовила ситуацію, яка позбавила позивача можливості подати рапорт на жодну із запропонованих посад.

До матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивач не виявив бажання для продовження служби в органах поліції України, не надано листів-відмов позивача від запропонованих посад.

В обсязі встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних відносин є підстави вважати, що дії відповідача стосовно позивача не мали на меті залишити позивача на службі. Йдеться не тільки про ту посаду, яку він обіймав до того, як відбулося скорочення, але й про іншу вакантну посаду, на яку він міг би претендувати.

У контексті спірних правовідносин треба зазначити, що визначена КЗпП процедура звільнення у випадку реорганізації, яке супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати певних заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату або проведенні організаційних заходів звільнень не оминути, однак, дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів щодо працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади.

Суд зазначає, що відповідачем так і не було надано доказів проведення порівняння кваліфікації та досягнень у службовій діяльності позивача із іншими поліцейськими, які були залишені на службі в поліції внаслідок або скорочення штатів, або переведені на рівнозначні посади, з метою встановлення переважного права на залишення на службі в поліції, що передбачено ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію». Посилання відповідача на наявність дисциплінарного стягнення без врахування попереднього періоду роботи де позивач неодноразово заохочувався, суд вважає не достатнім для повної та всебічної оцінки професійних якостей позивача.

З огляду на викладене, судом з`ясовані обставини, які в сукупності дають підстави вважати, що обов`язок працевлаштувати позивача відповідач належним чином не виконав, а тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки нормами Закону України "Про Національну поліцію" не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, то згідно положень ст. 7 КАС України необхідно застосовувати до спірних правовідносин положення КЗпП України, якими вказані питання врегульовані.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на наведене, суд дійшов вірного висновку, що відповідач звільнив позивача з порушенням порядку установленого законом, а тому, відповідно до положень статті 235 КЗпП України, зобов`язаний поновити його на попередній посаді.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 12.05.2020 року № 56 (а.с.102), середньомісячне грошове забезпечення складає 9146,98 грн., середньоденне грошове забезпечення - 310,06 грн.

Так, враховуючи дані наявної у матеріалах справи довідки про доходи позивача, з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2021 (день звільнення) по день поновлення - 16.08.2021 (дата ухвалення судом рішення) становить: 310,06 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 106 к.д. (кількість днів вимушеного прогулу) = 32 866 грн. 36 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. […] Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач у позові зазначив, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненні з роботи, спричинена моральна шкода, яка полягає у втраті немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації, ускладнення подальшого активного громадсько-професійного життя у зв`язку з неправомірною поведінкою та порушенні законних прав.

Разом з тим, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Проте, позивач не виконав свого обов`язку щодо доказування та не надав суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань, а також не надав жодного обґрунтування щодо заявленого розміру моральної шкоди та доказів того, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою.

Надані позивачем медичні довідки, не підтверджують доводи позивача щодо зв`язку з нанесенням йому моральної шкоди з підстав звільнення, так як частина з них датовані 2019 роком, а з листа непрацездатності про хворобу позивача з 12.03.2021 по 22.03.2021 Серія №857778 (а.с.40), взагалі не зрозуміло чим хворів позивач і як це пов`язано з моральними стражданнями.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б повністю спростували доводи позивача, не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 273, 278 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м.Київ, вул.Академіка Богомольця, буд.10, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 12.03.2021 №69 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції».

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції - на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 13.03.2021.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 13.03.2021 по 16.08.2021 в розмірі 32 866 (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят шість) грн 36 коп., з якого підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 13 березня 2021 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 9146,98 грн. з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.08.2021.

Суддя О.В. Конишева