Справа № 520/7457/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
16 серпня 2021 року Справа №520/7457/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Ніколаєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жука С.В.,

позивач - не з`явився,

представника відповідача - Філіппова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу №520/7457/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати за період з 15.05.2019 по 30.03.2021 та зобов`язати здійснити нарахування та виплату компенсації за період з 15.05.2019 по 30.03.2021;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 15.05.2019 по 30.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на момент виключення його зі списків особового складу, зокрема - 15.05.2019, відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з ним. Зазначає, що остаточний розрахунок з ним проведений відповідачем 30.03.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №520/15281/2020, тобто з порушенням строків встановлених статтею 116 Кодексу законів про працю України. На переконання позивача, зазначене - є підставою для відповідальності відповідача, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/7457/21.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач 27.05.2021 до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до фонду оплати праці та, на думку відповідача, не є складовою заробітної плати. Вказує, що виплата середнього заробітку носить компенсаторний характер. На переконання відповідача, положення Кодексу законів про працю України не розповсюджується на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Стверджує, що виплата індексації (у даному випадку за рішенням суду) не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі №520/7457/21 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 09.08.2021 о 12:00 год. Водночас, витребувано у Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба розрахунок середнього заробітку, у зв`язку з затримкою при звільненні ОСОБА_1 за період з 15.05.2019 по 30.03.2021 та довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяця перед звільненням.

У період з 06.05.2021 по 16.05.2021, з 29.06.2021 по 23.07.2021, з 29.06.2021 по 23.07.2021 суддя перебувала у відпустці.

У судове засідання призначене на 16.08.2021 позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні - 16.08.2021 представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач у 2019 році звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення з 15.05.2019, що підтверджується копією витягу з наказу начальника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 15.05.2019 №124 (а.с. 4).

Згідно вказаного наказу позивачу виплачено: надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, та щомісячну премію у розмірі 35% посадового окладу з 01 по 15 травня 2019 року; грошову компенсацію за неотримання речове майно у розмірі 72 638,09 грн.; одноразову грошову допомогу по звільненню.

Проте, при звільненні з військової служби з позивачем непроведено у повному обсязі остаточний розрахунок, зокрема, нездійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

З автоматизованої програми "Спеціалізоване діловодство суду" судом встановлно, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №520/15281/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018. Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.01.2018.

Враховуючи положення статтей 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач добровільно провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018 у відповідності до вказаного рішення суду 30.03.2021 у розмірі 27 525,94 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" позивача (а.с.9).

Позивач, вважаючи протиправним проведений відповідачем несвоєчасний розрахунок при звільнення, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон України №2011-ХІІ у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства неврегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби неврегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, від 24.12.2020 у справі №340/401/20, від 05.08.2020 у справі №826/20350/16, від 15.07.2020 у справі №824/144/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16.

Положеннями статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Суд зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

У ході судового розгляду встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні у частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018 у розмірі 27 525,94 грн., виплата якої проведена відповідачем 30.03.2021.

Відтак, остаточний розрахунок із позивачем проведений відповідачем саме - 30.03.2021.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача - 15.05.2019 та дату остаточного розрахунку - 30.03.2021, суд приходить до висновку, що відповідачем фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати зазначеної сум індексації, проведений поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, та затримка складає - 684 календарних днів, що є підставою для виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки.

Вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у редакції, чинній на час спірних правовідносин (далі по тексту - Порядок №100).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається з абзацу 2 пункту 7 Порядку №260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до пункту 1 підпункту 4 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу Держприкордонслужби (крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні) виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали.

Таким чином, військовослужбовцям виплачується грошове забезпечення у повному обсязі незалежно від того чи перебувають вони у розпорядженні чи на лікуванні.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні.

Таким чином, військовослужбовці отримують грошове забезпечення не за робочі дні, а за календарні дні, тому при розрахунку середньоденного заробітку необхідно брати кількість календарних днів.

Як зазначалось, днем виключення позивача зі списків військової частини та всіх видів грошового забезпечення є 15.05.2019. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є березень 2019 року (31 календарний день) та квітень 2019 року (30 календарних днів).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 витребувано у Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба розрахунок середнього заробітку, у зв`язку з затримкою при звільненні ОСОБА_1 за період з 15.05.2019 по 30.03.2021 та довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяця перед звільненням.

Виходячи зі змісту наданої на виконання ухвали суду відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення за березень - квітень 2019 року, грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за березень - квітень 2019 року) становить 56 364,00 грн. (28 182,00 грн. + 28 182,00 грн.), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 28 182,00 грн. ((28 182,00 грн. + 28 182,00 грн.)/2 = 28 182,00 грн.).

Так, у березні 2019 року та квітні 2019 року було 61 день, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повних місяці служби склала 924,00 грн.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (15.05.2019) та дату виплати заборгованості (30.03.2021), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 684 днів.

Отже, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.05.2019 (наступний день після звільнення) по 30.03.2021 (день виплати заборгованості) становить 632 016,00 грн. (924,00 грн. - середньоденний заробіток позивача х 684 дні).

Згідно інформації з довідки відповідача №350/176/100-689/1685, позивач на день звільнення (15.05.2019) з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба отримав 493 754,56 грн. (грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 71 548,52 грн., грошову допомогу при звільненні за 29 років - 408 639,00 грн., грошове забезпечення за 15 діб травня 2019 року у розмірі 13 567, 04 грн.

Як зазначалося, у день звільнення позивача зі служби 15.05.2019, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, у розмірі 27 525,94 грн. (за рішенням ХОАС у справі 520/15281/2020).

Таким чином, у даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 521 280,50 грн., з яких: грошове забезпечення на момент звільнення - 493 754,56 грн. (94,7%) та індексація грошового забезпечення 27 525,94 грн. (5,3%).

Обрахована судом відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно становить - 632 016,00 грн.

Суд виходить з принципу пропорційності, вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 33 370,44 грн. (5,28% від 632 016,00 грн.), як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.05.2019 (наступний день після звільнення) по 30.03.201 (день виплати заборгованості).

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Отже, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає за необхідне при визначенні розміру відшкодування врахувати наведені критерії оцінки розміру відшкодування за час розрахунку при звільненні.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позиввачу середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 16.05.2019 по 30.03.2021 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 15.05.2019 по 30.03.2021 у розмірі у розмірі 33 370,44 грн. (тридцять три тисячі триста сімдесят гривень 44 копійок).

Щодо позовних вимог щодо нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 15.05.2019 по день фактичної виплати індексації, суд зазначає наступне.

Приписами пункту 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Положеннями статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ(далі по тексту - Закон України №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі України №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону України №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті 4 Закону України №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону України №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 16.05.2019 по день фактичної виплати індексації - 30.03.2021.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та для повного відновлення прав позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення з 16.05.2019 по день фактичної виплати індексації - 30.03.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вулиця Сумська, 77/79, місто Харків, 61023, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 16.05.2019 по 30.03.2021 у розмірі 33 370,44 грн.

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 16.05.2019 по 30.03.2021 у розмірі 33 370,44 грн. (тридцять три тисячі триста сімдесят гривен 44 копійки), з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством.

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення з 16.05.2019 по 30.03.2021.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення буде виготовлено 19.08.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва