Справа № 500/1722/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1722/21

18 серпня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Трач В.І.

представника відповідача Микитюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради про визнання протиправним та нечинним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району (далі - відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та неччиним рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району від 04.03.2021 №131"Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" з моменту прийняття в частині відмови ОСОБА_1 в наданні їй земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства;

зобов`язати Підгороднянську сільську раду Тернопільського району видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с.Забойки Тернопільського району Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до відповідача із заявою про надання йому безоплатно у власність земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Однак п. 2 рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району від 04 березня 2021 року № 131 позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування. Проте позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідач не вказав обґрунтованих підстав для такої відмови та, на його думку, безпідставно посилається на ч.4 ст.83 Земельного кодексу України, так як земельна ділянка не відноситься до земель загального користування. Окрім того, вказує, що відповідачем не надано також доказів, які б підтверджували існування оформленого права власності третіх осіб на обрану ним земельну ділянку.

20.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

На виконання ухвали суду 17.05.2021 представник відповідача подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви та, зокрема вказує, що враховуючи заборону на передачу у приватну власність земель загального користування позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалами суду від 18.05.2021, 17.06.2021 розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та врахувати відповідь Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.06.2021 року.

Представник відповідача судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просили відмовити у їх задоволенні з огляду на письмові заперечення від 31.05.2021 року (а.с. 48-50).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 29.12.2020, в якій просила надати їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. До заяви позивач долучила копію паспорта, копію ідентифікаційного номера, копію викопіювання із кадастрової карти місця знаходження земельної ділянки.

Розглянувши дану заяву, відповідач п. 2 рішенням від 04.03.2021 №131 відмовив ОСОБА_1 в надані дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності розташованої за адресою: село Почапинці Тернопільського району, у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель загального користування. Відповідно до п. а ч. 5. ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (сіножаття).

Не погодившись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Земельні відносини в України визначені та врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) , а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини визначені, як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (ст. 2 ЗК України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно частини 3 статті 78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом «б» ч. 1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмовляючи позивачу у надані дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності розташованої за адресою: село Почапинці Тернопільського району, відповідач зіслався на те, що дана земельна ділянка відноситься до земель загального користування.

Судом встановлено, що у 2010 році ПП «Матек» на замовлення Почапинської сільської ради, до складу якої входили населені пункти сіл Почапинці та Забойки, розроблено Проект землеустрою щодо часткової зміни межі сіл Почапинці і Забойки Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - Проект). Проект затверджено рішенням 37-ї сесії п`ятого скликання Тернопільської обласної ради від 09.12.2010р. №1094 «Про затвердження проекту землеустрою щодо часткової зміни меж сіл Забойки та Почапинці Почапинської сільської ради Тернопільського району».

Спірна земельна ділянка згідно наявних у Проекті відомостей руху земель згідно звіту 6-ЗЕМ с.Забойки та індексно-кадастрової карти про зміну межі сіл Забойки та Почапинці, знаходиться в межах села Забойки входить до складу земельної ділянки за номером 15 (за Ткачихою) площею 14,5231 га. Також згідно план-схеми земельної площею 14,5231 га розробленої у Проекті, вона поділена на п`ять окремих ділянок з різними площами, конфігурацією та категоріями земель. При цьому заявлена позивачем земельна ділянка, увійшла до складу земельної ділянки площею 5,3231 га, які за Проектом визначені землями загального користування (сіножаття).

Суд зазначає, що згідно положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом.

Згідно з підпунктом 5 пункту 97 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, зазначені у пункті 22 цього Порядку, на підставі відомостей про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці, матеріалів інвентаризації земель.

Поряд із цим, як встановлено судом інвентаризація земель на яких розташована спірна земельна ділянка відповідачем та третьою особою не проводилася.

При цьому згідно відомостей з Державного земельного кадастру, які у відповідності до п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, спірна земельна є вільною та не віднесена до земель загального користування.

У відповіді на запит представника позивача Держгеокадастр у Тернопільській області від 04.06.2021 року вказав, зокрема, що усі відомості (за 1998 -2016 роки) стосовно змін меж населених пунктів в тому числі с. Почапинці, відображались у державній статистичній звітності.

Крім того, суд приймає до уваги пояснення позивача та його представника, що спірна земельна ділянка обробляється та використовується для виробництва сільськогосподарської продукції, що не спростовано представником відповідача.

Тому, суд приходить до висновку, що п. 2 рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району від 04 березня 2021 року № 131 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" є протиправним та підлягає до скасування в частині відмови ОСОБА_1 в наданні їй земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 зазначила таке:

"Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою."

Таким чином, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу. При цьому суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідач не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, які не знайшли свого підтвердження при оцінці судом у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №806/2540/17.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково шляхом зобов`язання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2021 року та прийняти відповідне рішення.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів, згідно з вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, оскаржуваного рішення, а відтак таке підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 04.03.2021 року №131 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" в частині відмови ОСОБА_1 в наданні їй земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства;

Зобов`язати Підгороднянську сільську раду Тернопільського району повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2020 року та прийняти відповідне рішення.

Сятягнути з Підгороднянської сільсьої ради Тернопільського району сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн. сплачений згідно квитанції №ПН1692 від 19.04.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Підгороднянська сільська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Зелена, 2,с. Підгородне,Тернопільський район,Тернопільська область,47737 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14029197);

Головуючий суддя Мандзій О.П.