Справа № 640/22763/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

19 серпня 2021 року м. Київ № 640/22763/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд:

- зупинити дію рішення Наглядової ради Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (ідентифікаційний код юридичної особи: 16286441, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 38-44), яким затверджено результати конкурсного відбору кандидата на посаду директора Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», до вирішення по суті спору у даній справі.

17.08.2021 на адресу суду від Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» надійшли заперечення проти задоволення заяви про забезпечення позову, мотивовані тим, що позов, який буде пред`явлений з вказаними заявником вимогами, підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

18.08.2021 заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви передано на розгляд судді Балась Т.П.

18.08.2021 до суду від Кабінету Міністрів України надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову. Також представник Кабінету Міністрів України просив здійснювати розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засідання з повідомленням заінтересованих осіб.

Відповідно до положень статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність необхідності у заслуховувані пояснень особи, яка подала заяву про забезпечення позову та заінтересованих осіб, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви у порядку письмового провадження.

Ознайомившись із заявою про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства встановлено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту третього часини першої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заяву про забезпечення позову (до подання позовної заяви) має бути подано до суду із додержанням правил підсудності.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним публічно - владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом у порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції. При цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Суд зазначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. У кожному конкретному випадку з`ясуванню підлягає характер спірних правовідносин (причини, з яких виник спір) та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Як убачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач має намір оскаржити рішення Наглядової ради Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» про проведення конкурсного відбору кандидата на посаду директора Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» та рішення Наглядової ради Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», на підставі якого було визначено переможця конкурсного відбору кандидата на посаду директора Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів».

Відповідно до п. 1.1 Статуту Державне підприємство «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством. Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства та цього Статуту, який затверджений уповноваженим органом управління (пункт 4.2 Статуту).

Згідно з пунктом 11.1 Статуту уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, що пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням ним у межах, визначених законодавством, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об`єктами державної власності» відповідно до якого управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Разом з цим, пунктом 7.3 Статуту передбачено, що управління підприємством відповідно до повноважень, визначених законодавством та цим статутом, здійснюється директором, який призначається на посаду наглядовою радою підприємства шляхом укладення контракту, у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови, та є підзвітним наглядовій раді підприємства.

Із наведеного слідує, що відносини з приводу проведення конкурсу на посаду директора Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» є приватноправовими, а Кабінет Міністрів України у даному випадку не здійснює владні управлінські функції з управління цим підприємством.

При цьому, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27.10.2020 у справі № 635/551/17, відповідно до якого спори з приводу зайняття посади керівника державного підприємства, до видання адміністративно-правового акту щодо призначення на посаду, у разі, якщо призначення на таку посаду за законодавством здійснюється міністерством, іншим органом виконавчої влади, не є такими, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки, у даному випадку існує спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади керівника суб`єкта господарювання державного сектору економіки, та наглядовою радою, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення, такий спір не є публічно-правовим, а отже не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, враховуючи суть майбутніх спірних правовідносин та суб`єктний склад, встановлений із заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, про які зазначено заявником у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, не є публічно-правовими і не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в той час, як стосуються корпоративних відносин і мають вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Та обставина, що заявником у якості відповідача зазначено Кабінет Міністрів України, не змінює правову природу майбутніх спірних правовідносин і не робить цей спір публічно-правовим.

Наведене узгоджується з висновком Господарського суду м. Києва, який викладений в ухвалі суду від 12.08.2021 у справі № 910/12785/21, в частині того, що позов, який буде пред`явлений ОСОБА_1 підлягає вирішенню саме в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дану заяву про забезпечення позову не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - відмовити.

Копію ухвали видати (надіслати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Суддя Т.П. Балась