Справа № 420/8595/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8595/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №242683, №242684, № 242685, № 242686, № 242687, №242688, №242689, № 242690, №242691, №242692 від 23.04.2021 року; №242868, №242871 від 29.04.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складені з порушенням норм чинного законодавства, а оскаржувані постанови прийняті на підставах, які є необґрунтованими та протиправними, у зв`язку з чим спірні рішення підлягають скасуванню.

31.05.2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.06.2021 року продовжено строк усунення недоліків позовної заяви.

17.06.2021 року позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказану ухвалу отримано відповідачем 30.06.2021 року згідно розписки про отримання наручно документів про отримання копії судового рішення учасником судового процесу.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ТОВ "Віраж" 24.05.2011 року отримало Ліцензію АГ №590216 на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

25.04.2014 року мiж ТОВ "Вiраж" та Департаментом транспорту. зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради був укладений договір №64 про організацію перевезення №590216 на надання послуг з пасажирів на міських маршрутах загального користування (146, 175, 185, 203, 232 маршрути).

16.01.2021 року між ТОВ "Вiраж" та Департаментом транспорту. зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради був укладений договір №109 про організацію перевезення пасажирів на міських маршрутах загального користування (8, 11, 18, 23, 121 маршрути).

19.03.2021 року Пiвденним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортних засобів ТОВ "Вiраж" щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За наслідками вказаної перевірки складено Акти проведення перевірки №271620, №233945, №271375, №271384, №271283, №271381, №271382, №242690, №253944. №253949, №271722, №271729. Даними актами встановлено, зокрема, відсутність схеми маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, квитково-касового листа, полiс обов`язковогострахування та індивідуальна контрольна книжка водія.

На підставі даного акту Пiвденним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято оскаржувані постанови №242683, №242684, № 242685, № 242686, № 242687, №242688, №242689, № 242690, №242691, №242692 від 23.04.2021 року та №242868, №242871 від 29.04.2021 року.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Одеській області.

Відповідно до пп.1 п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

У розумінні статті 1 вказаного Закону:

- регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;

- паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо;

- розклад руху - сукупність графіків руху автобусів за маршрутом;

- графік руху - відомості про час і послідовність виконання рейсу.

Статтею 3 Закону № 2344-ІІІ визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 1 статті 5 Закону № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

В силу статті 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Частиною 11 статті 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Частиною другою статті 40 Закону №2344-III визначено, що водій автобуса зобов`язаний, зокрема: виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса; мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Приписами частини другої статті 48 Закону № 2344-ІІІ визначені документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, а саме:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 (далі - Положення № 340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 встановлюється особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку та вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (п.6.3).

Відповідно до Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої Наказом Міністерства транспорту № 385 від 24.06.2010 року ( п.3.3) водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового -тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для. найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боні- аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких, записів.

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п.6.1 Положення № 340).

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, що автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі №823/1199/17, від 04 липня 2019 року у справі №823/328/17.

Разом з тим у даному випадку автобуси Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж по маршрутах загального користування здійснюють перевезення пасажирів по міському маршруті, загальною протяжністю менше 50 км (в одному напрямку).

За таких обставин пункти 6.1, 6.3 Положення № 340 не поширюють свою дію на спірні правовідносини, оскільки автобуси ТОВ Віраж використовуються виключно на міських маршрутах протяжністю до 50 км, відтак вони не зобов`язані бути облаштовані тахографами, а водії, які керують такими автобусами, не повинні вести індивідуальні контрольні книжки водія.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.07.2019 року №823/328/17.

Щодо відсутності у позивача квитково-касового листа, суд зазначає наступне.

Так позивачем зазначено, що у водіїв ТОВ Віраж наявні квитково-касові листи, оскільки без них останні не допускаються до роботи.

При цьому, позивач зазначив в позовній заяві про те, що у посадових осіб відповідача були питання щодо належного оформлення квитково-касових листів та саме через це вони дійшли висновку про їх відсутність.

В свою чергу, на підтвердження наявності квитково-касових листів ТОВ Віраж відповідачу направлено лист з копіями квитково-касових листів до початку розгляду актів перевірки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 02.09.1995).

Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Оскільки судом встановлено відсутність на законодавчому рівні затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу заповненого квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №802/1836/17-а.

Розглядаючи питання відсутності у позивача під час перевірки схеми маршруту і розкладу руху та таблиці вартості проїзду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" у водія автобусу знаходяться витяг з паспорту маршруту пронумерований і прошитий до якого входить копія затвердженого організатором перевезень розкладу руху і копія схеми маршруту.

Так позивач вказує, що посадовим особам під час перевірки було надано такий витяг з паспорту маршруту. Додатково витяг з паспорту автобусного маршруту регулярних перевезень та розклад руху автобусів відповідних маршрутів були надані вiдповiдачу до початку розгляду відповідних актів, вказані обставини не спростовуються відповідачем.

Наказом № 278 від 07.05.2010 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за №408/17703 "Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту" передбачено:

1. "1.3. Автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху; 2.1. "Паспорт маршруту включає: схему маршруту; копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів... "П. 2.12. Паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (в частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту згідно з підпунктом 33 пункту 4 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.97 № 341, погоджується відповідним підрозділом Державтоінспекції: міського маршруту-підрозділом Державтоінспекції міста".

Отже, діючими нормативно правовими документами, регулюючими роботу міських автобусних маршрутів загального користування не передбачено наявність будь якого затвердження чи погодження на аркушах, що містять схему маршруту.

При цьому, вимога відповідача про надання таблиці вартості проїзду є безпідставною, оскільки ТОВ Віраж здійснює міські перевезення.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження відсутності у відповідача страхового полісу на автомобіль марки БАЗ номерний знак НОМЕР_1 . Позивачем до суду надано копію відповідного страхового полісу №АР/5150746 на автомобіль марки БАЗ номерний знак НОМЕР_1 строк дії якого з 06.01.2021 року по 05.07.2021 року.

Отже, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність діючого на момент проведення перевірки страхового полісу, а тому висновки відповідача про відсутність відповідного страхового полісу є протиправними.

Згідно ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі не було доведено належними доказами факту вчинення позивачем порушення за яке передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", та відповідно не доведено правомірність складання оскаржуваних постанов про застосування до ТОВ Віраж адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж (адреса: 65000, м.Одеса, вул. Комарова, 12, ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (адреса: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №242683, №242684, № 242685, № 242686, № 242687, №242688, №242689, № 242690, №242691, №242692 від 23.04.2021 року; №242868, №242871 від 29.04.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (адреса: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж (адреса: 65000, м.Одеса, вул. Комарова, 12, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.