Справа № 340/2157/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2157/21
(суддя Кармазина Т.М., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №340/2157/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 травня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради, згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 , щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням раніше виплаченої допомоги.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу разом з усіма доданими до нього документами.

Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду встановленого законом, не маючи на те об`єктивних причин.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскаржив її до апеляційного суду.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суперечать один одному, оскільки суд не встановив коли саме позивач дізнався про порушення своїх прави, при цьому суд зробив висновок про те, що такою датою є 30.09.2020 року, не врахувавши при цьому те, що позивач дізнався про порушення своїх прав 31.03.2021 року від своїх побратимів. Зазначає про свою незгоду з ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, оскільки цією ухвалою суд зобов`язав позивача повторно подати заяву про поновлення строку звернення до суду не зважаючи на те, що таку заяву вже було ним подано під час подання позовної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить питання щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати йому суми щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, зокрема, за 2020 рік.

Відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, статтею 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, позивач, отримавши у квітні 2020 року разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2020 року, відповідно, - тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом у справах цієї категорії висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17 (К/9901/1172/17) та від 07 березня 2018 року у справі № 664/51/17 (К/9901/30405/18), яка враховуючи положення статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 05 травня 2021 року, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності залишення без розгляду вимог позивача щодо перерахунку та виплати йому суми щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік.

При цьому, посилання позивача в апеляційній скарзі про не встановлення судом першої інстанції дати отримання ним разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік не спростовують висновок суду щодо пропуску ним шестимісячного строку звернення до суду який обраховано з 30.09.2020 року, оскільки з доданих до позову заяви від 31.03.2021 року та листа від 05.04.2021 року вбачається, що позивачу така допомога виплачена у 2020 році, при цьому згідно з вимогами законодавства її виплата здійснюється у квітні поточного року. Зазначені обставини учасниками справи не спростовуються.

Щодо доводів позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався 31.03.2021 року від своїх побратимів, суд апеляційної інстанції зазначає, що ця дата не є датою коли особа дізналася про порушене право, оскільки під час визначення такої дати йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду і доводи апеляційної скарги про незгоду позивача з ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, оскільки суд першої інстанції керуючись процесуальним законодавством надав оцінку доводам заяви позивача про поновлення строків звернення до суду з цим позовом поданої разом з позовною заявою та як наслідок надав позивачу можливість звернутися до суду з заявою про поновлення такого строку із зазначенням інших поважним підстав для його поновлення. А тому зазначені обставини свідчать про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього питання та забезпечення прав позивача на надання своїх обґрунтувань щодо питання пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Слід зазначити, що право на судовий захист не є абсолютним. Для звернення до суду повинен дотримуватись певний порядок. Якщо особа цього порядку не дотримується, зокрема щодо строку звернення до суду, то не можна вести мову про порушення права на судовий захист.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних, не залежних від волевиявлення особи та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами причин для своєчасного вчинення процесуальних дій, а саме звернення до суду з позовом.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частин 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №340/2157/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко