Справа № 420/14318/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14318/20

Категорія: 111020300 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 16.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року Головне управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 про стягнення з відповідача податкового боргу по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 68 581,32 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом, яка утворилася внаслідок самостійних нарахувань платником податків зобов`язань у податкових деклараціях. Податковим органом вчинялися заходи щодо стягнення податкового боргу у вигляді винесення та направлення на адресу боржника податкової вимоги, проте заборгованість у встановлені строки до бюджету сплачена (погашена) не була, у зв`язку із чим податковий орган звернувся до суду із даним позовом.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року позов ГУ ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) до ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 суму заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 68 581,32 грн. (шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят одну грн. 32 коп.) на бюджетний рахунок №UA0015121, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37913781, КБК 18050400, отримувач коштів УК у Біляївському районі / с. Іллінка / 18050400.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, без дотримання норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначає, що нею помилково було сплачено податкові зобов`язання на інші реквізити податкової інспекції. У зв`язку з чим, 02 листопада 2020 року вона направила лист через "Електронний кабінет платника податків" на ім`я начальника ГУ ДПС в Одеській області з вимогою перерахувати кошти з "невірного" рахунку та "вірний". Відповідний лист був відправлений, що підтверджується квитанцією №2 від 05 листопада 2020 року за №43096.

В подальшому, в електронному кабінеті була оновлена інформація, відповідно до якої кошти були перераховані на вірний рахунок станом на 23 листопада 2020 року, що підтверджується скріншотом екрану з Електронного кабінету платника податків.

Таким чином, на дату подання позову у ФОП ОСОБА_1 були сплачені всі боргові зобов`язання за декларацій єдиного податку від 29 січня 2020 року № (22 747,23 грн.), від 15 квітня 2020 року №908131062 (22 436,75 грн.), від 30 липня 2020 року № (23 397,34 грн.).

ГУ ДПС в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції:

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована Біляївським міськрайонним управлінням юстиції в Одеській області від 17 травня 2016 року за №0012953 та перебуває на податковому обліку як платник податків у Біляївській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області з 17 травня 2016 року за №40.

Станом на 26 жовтня 2020 року відповідно до довідки - розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП) податковий борг ФОП ОСОБА_1 по єдиному податку з фізичних осіб складає 68 581,32 грн., який утворився внаслідок задекларованих зобов`язань за деклараціями від 29 січня 2020 року № (22 747,23 грн.), від 15 квітня 2020 року №908131062 (22 436,75 грн.), від 30 липня 2020 року № (23 397,34 грн.).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості у встановлені законодавством строки, податковим органом винесено податкову вимогу форми "Ф" №15980-53 від 26 лютого 2020 року, яку направлено за адресою ФОП ОСОБА_1 (поштове відправлення 584).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення податковим органом відповідачу податкової вимоги та непогашення відповідачем заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої суми податкового боргу.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг виник у відповідача у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань задекларованих за деклараціями від 29 січня 2020 року № (22 747,23 грн.), від 15 квітня 2020 року №908131062 (22 436,75 грн.), від 30 липня 2020 року № (23 397,34 грн.).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було сплачено податкові зобов`язання по вищезазначеним податковим деклараціям на невірні реквізити.

02 листопада 2020 року ФОП ОСОБА_1 направила лист ГУ ДПС в Одеській області через "Електронний кабінет платника податків" з проханням перерахувати кошти на вірний рахунок, що підтверджується квитанцією №2 від 05 листопада 2020 року за №43096.

Також, колегією суддів встановлено, що станом на 23 листопада 2020 року, зазначені кошти були перераховані на вірний рахунок.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що 15 грудня 2020 року (дата подання позову) у ГУ ДПС в Одеській області були відсутні підстави звернення до суду щодо стягнення коштів з ФОП ОСОБА_1 , оскільки податковий борг у останній відсутній.

Також, колегія суддів вважає за доцільним звернути увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06)).

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року).

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів дотримується такої позиції, за якою дії відповідача, як контролюючого органу, щодо нарахування позивачу неіснуючого податкового боргу, шляхом не відображення в інтегрованій картці платника податків актуальної інформації, вчинені всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправними, порушують майнові права та інтереси позивача і зумовлюють ситуацію, при якій платник податків повинен сплачувати неіснуючий податковий борг, що є недопустимим.

Враховуючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.3 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.3 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Головному управлінню ДПС в Одеській області у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 68 581,32 грн.

Стягнути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень за подачу апеляційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням №164 від 05 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.