Справа № 140/1472/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1472/21 пров. № А/857/13041/21
А/857/13042/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційні скарги Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі № 140/1472/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ензо+» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення (рішення та додаткове суду першої інстанції ухвалене суддею Лозовським О.А. в м. Луцьку Волинської області 21.04.2021 та 07.05.2021), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ензо+» (далі ТзОВ «Ензо+», товариство, позивач) звернулось з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби (далі - митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 16.11.2020 № UA205100/2020/000016/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.

27.04.2021 представником ТзОВ «Ензо+» подано до суду заяву щодо вирішення судових витрат, в якій останній просив постановити додаткове рішення про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн та на залучення перекладача в розмірі 2062,00 грн.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року Заяву представника ТзОВ «Ензо+» щодо вирішення судових витрат в адміністративній справі задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням та додатковим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що такі є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі № 140/1472/21 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що подані в даній справі декларантом платіжні доручення про оплату за товар в іноземній валюті не містять даних щодо інвойсу, по якому здійснювалась поставка товару. В експортній декларації країни відправлення відсутні відомості, що отриму3вачем вантажу є позивач, а торгівельною державою вказана (МЕХ) Мексика, номер договору СТ-200922 без дати, який більше ніде незазначений, а також номер товаро-транспортної накладної також без дати і також відсутній. Всупереч Договору про надання транспортно-експедиторських послуг № 010920-121 від 01.09.2020 Акт надання послуг митному органу не надавався. Таким чином, на думку митного органу позивач не довів складові числового значення митної вартості.

Щодо додаткового рішення апелянт зазначив, що суд першої інстанції не повідомив митницю про розгляд питання щодо стягнення судових витрат і не надав відповідачу можливості заперечувати проти доводів позивача щодо таких витрат.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційних скарг.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався, проте його неявка, відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 18.08.2020 між Компанією «Дзіньхуа Цзяйдін Лежа Компані Лімітед», Китай (продавець) та ТзОВ «Ензо+» (покупець) укладено контракт поставки № ІМ04, за умовами якого продавець зобов`язаний виготовити та поставити покупцеві товари, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (пункт 1.1.).

Відповідно до пункту 1.2. Контракту сторони домовилися про те, що Товар постачається партіями. Назва одиниць Товару, одиниці виміру, кількість, ціна та загальна вартість партії Товару визначається Додатками до даного Контракту, які становлять його невід`ємну частину.

Ціни товару встановлюються для кожної окремої партії та визначаються в Додатках. Ціна розуміється на умовах FOB Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010 (пункти 2.3., 2.4. Контракту).

Умови оплати встановлюються окремо для кожної партії товару та визначаються в Додатках до даного контракту. Всі платежі по даному Контракту здійснюються покупцем в доларах США на підставі виставлених продавцем рахунків (пункти 3.1., 3.2.).

Згідно з пунктом 4.1. поставка товару здійснюється на умовах FOB порт міста Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено Додатками до данного Договору.

Датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної: коносаменту, міжнародної авіа накладної, CMR чи TIR (пункт 4.3.).

Пунктом 4.4. Контракту передбачено, що Продавець зобов`язаний надати Покупцеві наступні документи в оригіналі: 1) інвойс; 2) пакувальний лист; 3) сертифікат походження товару; 3) товаро-транспортний документи відповідно до типу поставки: коносамент, міжнародна авіа накладна; CMR чи інше.

18.08.2020 між Сторонами було укладено Додаток № 1 від 18.08.2020 до Контракту, № ІМ04, згідно якого поставлявся товар - шезлонг садовий в кількості 860 штуки та ціною 12,80 Доларів США загальною вартістю 11008,00 Доларів США. Умови поставки FOB Нінбо, Китай. Вартість тари входить у вартість товару. Допускається повна або часткова передоплата; 30% передоплата протягом 3-х банківських днів з дня отримання проформи-рахунку; доплата протягом 3-х банківських днів після отримання копії коносаменту на електронну пошту. Термін поставки становить 20 календарних днів з дати отримання авансу.

12.11.2020 декларантом ФОП ОСОБА_1 в інтересах позивача з метою митного оформлення товару «Меблі для сидіння з металевим каркасом, які не перетворюються на ліжка (без оббивки, без функції регулювання висоти та обертання): шезлонг садовий 860 шт. Виробник: Jinhua Jiading Leisure Company Limited» - подано до відповідача митну декларацію № UA205100/2020/010646, згідно із графами 42, 43 якої митна вартість товару була визначена за першим (за ціною договору) методом у сумі 11008,00 доларів США. До митного оформлення разом із вказаною МД подано також такі документи: пакувальний лист від 22.09.2020; рахунок-фактура (інвойс) № СТ-200818 від 22.09.2020; коносамент № SHWS220091716 від 30.09.2020; автотранспортна накладна № 529 від 09.11.2020; сертифікат про походження товару № 20С4403В6120/03649 від 22.09.2020; платіжне доручення № 16 від 08.10.2020; платіжне доручення № 5 від 26.08.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 09.11.2020; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № ІМ04 від 18.08.2020; договір про перевезення № 010920-121 від 01.09.2020.

З матеріалів справи слідує, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, в електронному повідомленні декларанту митницею запропоновано подати такі документи: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів відповідно до наказу МФУ № 599 від 24.05.2012 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правилі її заповнення»; рахунок-проформу; розрахунок ціни (калькуляцію); висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію); прайс-лист виробника товару.

16.11.2020 декларантом позивача подано митниці заяву, у якій відмовився надати витребувані документи.

16.11.2020 Волинською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205100/2020/000016/2 та сформовано картку відмови № UA205100/2020/00180 у прийнятті митної декларації (МД № UA205100/2020/010646 від 12.11.2020).

У графі 33 цього рішення зазначено, що для підтвердження витрат, понесених на транспортування, декларантом надано Довідку про транспортні витрати від 09.11.2020 № б/н. Згідно ст. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Довідка про витрати на транспортування не належить до первинних документів. Відповідно до наказу МФУ № 599 від 24.05.2012 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правилі її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні)документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). До митного оформлення подані платіжні дорученнями (№ 16 від 08.10.2020 та № 5 від 26.08.2020), які неможливо ідентифікувати з даним товаром. До митного оформлення не подана проформа, за якою здійснювалася передоплата за товар згідно Додатку від 18.08.2020 № 1 до контракту від 18.08.2020 № ІМ04.

Декларантом надано копію митної декларації країни відправлення № 49361554 від 22.09.2020, в якій не зазначено порт відвантаження товару, тобто неможливо перевірити чи вірно пораховані витрати на транспортування (складові митної вартості). Декларантом надано розрахунок ціни (калькуляцію).

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, вимогами ч. 6 ст. 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. Митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі ст. 64 МК України. Відповідно цінової інформації ЄАІС митна вартість становить: товар № 1 (МД 500490/2020/502630 від 19.09.2020- 4,02 дол.США/кг).

16.11.2020 декларант подав МД № UA205100/2020/010812, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Позивач, не погодившись з позицією відповідача звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави вважати, що рішення відповідача від 16.11.2020 № UA205100/2020/000016/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а тому таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів розділені на основний та другорядні.

Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями пункту 2 частини 1 статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку. Учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

В той же час, відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами та положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГATT).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені частиною другою статті 53 МК України.

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відтак, зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 16.11.2020 апеляційним судом встановлено, що у органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу.

Апеляційним судом встановлено, що 18.08.2020 між Компанією «Дзіньхуа Цзяйдін Лежа Компані Лімітед», Китай (продавець) та ТзОВ «Ензо+» (покупець) укладено контракт поставки № ІМ04, за умовами якого продавець зобов`язаний виготовити та поставити покупцеві товари, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (пункт 1.1.).

Відповідно до пункту 1.2. Контракту сторони домовилися про те, що Товар постачається партіями. Назва одиниць Товару, одиниці виміру, кількість, ціна та загальна вартість партії Товару визначається Додатками до даного Контракту, які становлять його невід`ємну частину.

Ціни товару встановлюються для кожної окремої партії та визначаються в Додатках. Ціна розуміється на умовах FOB Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010 (пункти 2.3., 2.4. Контракту).

Умови оплати встановлюються окремо для кожної партії товару та визначаються в Додатках до даного контракту. Всі платежі по даному Контракту здійснюються покупцем в доларах США на підставі виставлених продавцем рахунків (пункти 3.1., 3.2.).

Згідно з пунктом 4.1. поставка товару здійснюється на умовах FOB порт міста Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено Додатками до данного Договору.

Датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної: коносаменту, міжнародної авіа накладної, CMR чи TIR (пункт 4.3.).

Пунктом 4.4. Контракту передбачено, що Продавець зобов`язаний надати Покупцеві наступні документи в оригіналі: 1) інвойс; 2) пакувальний лист; 3) сертифікат походження товару; 3) товаро-транспортний документи відповідно до типу поставки: коносамент, міжнародна авіа накладна; CMR чи інше.

18.08.2020 між Сторонами було укладено Додаток № 1 від 18.08.2020 до Контракту, № ІМ04, згідно якого поставлявся товар - шезлонг садовий в кількості 860 штуки та ціною 12,80 Доларів США загальною вартістю 11008,00 Доларів США. Умови поставки FOB Нінбо, Китай. Вартість тари входить у вартість товару. Допускається повна або часткова передоплата; 30% передоплата протягом 3х банківських днів з дня отримання проформи-рахунку; доплата протягом 3х банківських днів після отримання копії коносаменту на електронну пошту. Термін поставки становить 20 календарних днів з дати отримання авансу.

З метою здійснення митного оформлення товару декларантом подано митному органу митну декларацію № UA205100/2020/010646, у якій визначено митну вартість товару 11008,00 доларів США.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації № UA205100/2020/010646 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 18.08.2020 № ІМ04 містить усі необхідні відомості щодо сторін договору, комерційних умов поставки; додаток № 1 від 18.08.2020 до Договору № ІМ04 від 18.08.2020, який є невід`ємною частиною договору від 18.08.2020, визначає загальну вартість 860 шезлонгів садових, а також ціну за окремо взятий шезлонг 12,80 доларів США за кожний; в рахунку-проформі від 18.08.2020 та рахунку-фактурі (інфойсі) від 22.09.2020 № СТ-200818 вказано ту ж саму вартість та кількість шезлонгів садових. У цьому документі зазначено ідентифікаційні ознаки товару, ціну. Аналогічна вартість товару вказана і в графі 42 МД № UA205100/2020/010646 від 12.11.2020.

Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару становить 11008,00 долари США та вони не мають будь-яких розбіжностей в числових значеннях вартості шезлонгів.

Щодо покликання відповідача на відсутність інформації в митній декларації країни відправлення № 49361554 від 22.09.2020 про порт відвантаження товару, у зв`язку з тим, що у коносаменті № SHWS220091716 від 30.09.2020 зазначено порт завантаження Нінбо, Китай, а в митній декларації країни відправлення вже вказано порт виїзду портова зона Чуаньшань м. Нінбо, апеляційний суд зазначає, що згідно з умовами контракту, доставка товару здійснювалась на умовах поставки FOB порт міста Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010. Умови поставки FOB Інкотермс 2010, що перекладається «Вільно на борту», передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання стосовно поставки, з моменту переходу товару крізь поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець повинен нести всі витрати й ризики загибелі чи ушкодження товару. За умовами FOB на покупця лягає обов`язок з очищення товару від стягнень для його експорту.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт надання послуг № 4614 від 09.11.2020, виданий на підставі договору № 010920-121 від 01.09.2020 та рахунку на оплату № 4612 від 09.11.2020, про те, що виконавцем було виконано, зокрема, морський фрахт за межами митної території України: Нінбо, Китай Чорноморський рибний порт на суму 56275,00 грн.

Щодо митної декларації від 19.09.2020 № UA500490/2020/502630, на яку в спірному рішенні послався відповідач і в якій рівень митної вартості аналогічного товару становить 4,02 дол. США/кг, суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Крім номера та дати митної декларації, що було взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. За наявності інформації щодо митного оформлення аналогічного, на думку відповідача, товару митний орган не застосував метод - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а необґрунтовано обрав саме резервний метод. При цьому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 808/454/18 та у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 821/1697/17.

Аналіз вказаних підстав в сукупності з поданими декларантом документами, дає підстави для висновку, що у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів у декларанта для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.

В той же час, частиною шостою зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

При цьому, орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наведе узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах суду по справах № 804/7761/15 від 22.10.2019 та № 809/1469/16 від 10.10.2019.

В спірному рішенні відсутнє обґрунтування відповідачем того, що зазначені у рішенні певні недоліки наданих декларантом документів впливають на митну вартість товару. При цьому, відсутність додатково витребуваних митницею документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за 1-м (основним) методом, що підтверджується наданими для митного оформлення документами. Неподання декларантом додатково витребуваних документів під час митного оформлення, за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за вказаним методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом процедури коригування митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що твердження відповідача щодо відсутності у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) є безпідставним, оскільки розбіжності між вартістю транспортного засобу згідно з інформацією митниці та документами, доданими до митної декларації позивача на підтвердження митної вартості товару, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта, оскільки тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Тому у рішенні про коригування заявленої митної вартості, окрім обґрунтування причин, через які заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана відповідачем, орган доходів і зборів повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні нової митної вартості оцінюваного транспортного засобу із застосуванням резервного методу.

Водночас, при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів, орган доходів і зборів повинен почергово конкретизувати підстави незастосування таких методів. Крім того, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Наведене митним органом обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості не містить таких відомостей.

Щодо покликання апелянта на те, що у експортній декларації країни відправлення від 22.09.2020 року № 49361554 торгівельна держава вказана (МЕХ) Мексика, номер договору СТ-200922 без дати, який більше ніде незазначений, а також номер товаро-транспортної накладної № 204035181 також без дати і також відсутній, колегія суддів зазначає, що дані твердження не можуть братись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки такі не були наведені відповідачем у спірному рішенні як підстава для коригування митної вартості товарів.

Аналізуючи вищевикладене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що позивачем надані достатні документи на підтвердження митної вартості товару, а митним органом не наведено жодного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості. Тобто доводи апелянта не можуть бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року, 11 квітня 2018 року у справах №№ 815/4300/17, 814/698/16 відповідно.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 03.12.2020, укладеного між Адвокатом Мартинюком Дмитром Вікторовичем та ТзОВ «Ензо+», копію додатку № 1 від 18.01.2021 до Договору про надання правової допомоги від 03.12.2020, копію акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 16.04.2021, копію платіжного доручення № 172 від 02.03.2021.

За змістом пункту 1.1 Договору про надання правової допомоги від 03.12.2020 слідує, що 1.1. адвокат зобов`язується надати Клієнтові правову допомогу з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів у судах під час здійснення цивільного та адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, нотаріусами з усіма наявними правами наданими стороні чинним законодавством, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Як передбачено розділом 4 даного договору, за правову допомогу, передбачену в п. 1.1. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатками до цього Договору; за домовленістю Сторін, оплата правової допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу; оплата підлягає перерахуванню Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвоката; у разі необхідності, за попередньою домовленістю між сторонами, Клієнт оплачує Адвокату витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах Клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод; адвокат на наступний день завершення надання правової допомоги надає Клієнту Акт приймання - передачі наданих послуг за цим Договором. Клієнт зобов`язаний підписати Акт приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х робочих днів з моменту отримання чи в той же строк направити Адвокату мотивовану відмову у випадку, якщо зазначені в Акті послуги не відповідають фактично наданим Адвокатом послуг згідно з умовами цього Договору та вимогам, установленим чинним законодавством в Україні.

Додатком № 1 від 18.01.2021 до Договору про надання правової допомоги від 03.12.2020 передбачено, що розмір винагороди адвоката становить: складання позовної заяви до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці Державної митної служби України № UA205100/2020/000016/2 від 16.11.2020 про коригування митної вартості товарів одна година 500,00 грн; складання відповіді на відзив Волинської митниці Державної митної служби України одна година 500,00 грн.

Актом наданих послуг № 1 від 16.04.2021 визначено перелік наданих адвокатом послуг на загальну суму 2000,00 грн., а саме: 1) Складання позовної заяви до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Державної митної служби України № UA205100/2020/000016/2 від 16.11.2020 про коригування митної вартості товарів у справі № 140/1472/21 (3 год) 1500,00 грн; 2) складання відповіді на відзив Волинської митниці Державної митної служби України (1 год) 500,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 172 від 02.03.2021 ТзОВ «Ензо+» сплатило на рахунок ОСОБА_2 4000,00 грн, в призначенні платежу вказано: оплата за надання правової допомоги.

Щодо витрат на залучення перекладача апеляційний суд зазначає, що вони також підтверджені належними та допустимими доказами і пов`язані з розглядом справи в суді. Так, позивачем наданий договір про надання послуг № 2 від 08.02.2021 року, укладений між «Виконавцем» ФОП ОСОБА_3 та «Замовником» ТзОВ «Ензо+» на здійснення перекладу документів, кошти за надання послуг відповідно до договору № 2 від 08.02.2021 перераховано виконавцю даного договору ОСОБА_4 , що підтверджується платіжним дорученням № 155 від 15.02.2021. Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 01.04.2021 та наявні у справі документи підтверджують виконану перекладачем роботу з перекладу на українську мову документів, які підлягали перекладу відповідно до ухвали суду від 10.02.2021 року(а.с. 51-52).

В апеляційній скарзі на додаткове судове рішення відповідач покликається на те, що був позбавлений можливості довести безпідставність вимог про стягнення судових витрат.

Разом з тим, в матеріалах справи наявне клопотання відповідача, датоване 05.05.2021 року, в якому він заперечує проти задоволення заяви про стягнення судових витрат.

Тобто, апелянт не був позбавлений можливості довести суду свою позицію щодо судових витрат.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що клопотання відповідача щодо судових витрат, направлене суду першої інстанції поштою і зареєстроване в суді лише 11.05.2021 року, тоді як додаткове рішення щодо судових витрат ухвалене 07.05.2021 року.

Питання щодо судових витрат розглядалося судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивачем своєчасно, разом із зверненням до суду із заявою про розподіл судових витрат, надіслана копія заяви з додатками відповідачу, про що свідчать наявні у справі документи (а.с. 169).

Отже саме відповідач не вжив достатніх заходів для своєчасної подачі суду, в тому числі і альтернативними засобами зв`язку (зокрема електронною поштою) заперечень проти заяви про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд враховує, що навіть з врахуванням доводів відповідача, викладених у клопотанні від 05.05.2021 року, відсутні підстави для зміни чи скасування додаткового рішення, тому що в даному судовому рішенні правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат, про що зазначено вище.

Єдиний, зазначений у клопотанні від 05.05.2021 року та не оцінений судом першої інстанції аргумент стосується того, що акт приймання-передачі наданих послуг № 1 датований 16.04.2021 року, а плата за послуги адвоката здійснена згідно платіжного доручення № 172 від 02.03.2021.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 4.2. договору про надання правової допомоги від 03.12.2020, укладеного між Адвокатом Мартинюком Дмитром Вікторовичем та ТзОВ «Ензо+» за домовленістю сторін, оплата правової допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу.

Відтак, вищенаведені покликання відповідача на те, що судові витрати на професійну правничу допомогу є непідтвердженими, не відповідають дійсності.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржувані рішення суду першої інстанції відповідають.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржувані судові рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі № 140/1472/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 20.08.2021