Справа № 607/14390/16-а
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2021 Справа №607/14390/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Савіцької О.П. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № 607/14390/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № 607/14390/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в якій заявник просить: змінити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом стягнення з Державного бюджету України на її користь 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні із позовом до суду, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

В обґрунтування заяви зазначено, що станом на день подання заяви рішення суду в частинні перерахунку коштів сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20 грн. виконати не можливо, оскільки в Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області рахунки Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з яких можливе списання коштів відсутні, томі існує необхідність у зміні способу та порядку виконання рішення суду.

В судове засідання стягував ОСОБА_1 та представник боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили та заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 378 КАС України та відсутність перешкод для розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду, суд встановив такі обставини.

30 травня 2017 року постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/14390/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головное управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 23 листопада 2015 року перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та виплату її різниці з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 12 704,68 гривень та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 12 704,68 гривень, з яких були сплачені внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 80% від суми грошового утримання. Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. відшкодувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м. Тернопіль, майдан Волі, 1, ).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року вищевказана постанова залишена без змін.

09 листопада 2017 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №607/14390/16-а про відшкодування ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20 грн.

15 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року.

За наслідками розгляду касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Вищим адміністративним судом України 14 травня 2021 року постановлено постанову, якою касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі №607/14390/16-а скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, в розумінні наведеної статті 378 КАС України, при вирішенні заяв про відстрочення чи розстрочення, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Отже, наведена норма пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Суд зазначає, що вищенаведені норми не дають чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці заявлених обставин.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду боржником, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Тобто, для зміни способу і порядку виконання необхідні обставини, які роблять виконання неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Обов`язковість рішень суду гарантується Конституцією і законами України, та є однією з головних засад судочинства, визначених положеннями ст. 129 Конституції України.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України №21-506а14 від 25.11.2014 року, аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), яка кореспондується зі статтею 378 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року) у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, Верховний Суд України дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

З рішення суду від 30 травня 2017 року вбачається, що суд постановив відшкодувати ОСОБА_1 Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, натомість стягувач просить стягнути з Державного бюджету України на її користь 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні із позовом до суду, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Однак статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено наступне.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

При цьому, слід зазначити, що відсутність у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Тернопільській області рахунку боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області з якого можливо провести процедуру безспірного списання коштів, не є, на думку суду, обставинами, що істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду зобов`язального характеру, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таке правозастосування відповідає висновкам, висловленим Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14), постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року (справа № 800/203/17), постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року (справа № 281/1618/14-а), від 10 липня 2018 року (справи № 755/7078/16-а (755/10524/17), № 490/9519/16-а).

Крім того при вирішенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення суд враховує те, що постанова Тернопільського міськрайонного суду від 30 травня 2017 року у справі №607/14390/16-а була скасована постановою Верховного Суду від 14 травня 2021 року, а відтак не набрала законної сили та при цьому з врахуванням вимог ст.139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється в разі ухвалення рішення на користь суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, відсутність обставин що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, наявність рішення суду про відмову у позовних вимогах, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № 607/14390/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями ст. ст.ст.5, 241, 248, 256, 293, 295, 297, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № 607/14390/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у 15-денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич