Справа № 200/7222/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 р. Справа№200/7222/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. З посиланням на статті 14, 19, 55, 144 Конституції України, статті 12, 83, 116, 123, 124, 134, 135, 141 Земельного кодексу України, статті 7, 31 Закону України «Про оренду землі», статті 21, 377 Цивільного кодексу України, статті 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 15 квітня 2021 року №8/5-472 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Маріупольську міську раду повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що йому на підставі нотаріально посвідченого договору належить об`єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . 23 жовтня 2019 року рішенням Маріупольської міської ради №7/46-4513 йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1087 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі-магазину) по АДРЕСА_1 . Землевпорядною організацією був розроблений відповідний проект землеустрою. Рішенням Маріупольської міської ради від 15 квітня 2021 року №8/5-472 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із відсутністю спеціального зонального погодження.

Позивач покликався на те, що згідно з частиною 15 статті 123 Земельного кодексу України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Земельний кодекс України не вимагає та не надає право органам місцевого самоврядування вимагати документи, не передбачені чинним законодавством, а саме зональне погодження не є документом, обов`язковим для затвердження проекту землеустрою. 21.09.2020 позивач звернувся до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради із заявою про видачу спеціального зонального погодження, але станом на день подання позову відповідного рішення виконавчим комітетом не прийнято.

Позивач зазначив, що спірне рішення прийнято поза межами двотижневого строку, встановленого частиною 6 статті 123 Земельного кодексу України.

На думку позивача, зазначені обставини свідчать про незаконність спірного рішення.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заву посилається на норми Земельного кодексу України, а саме на частину 2 статті 124, якою передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, але в мотивувальній частині оскаржуваного рішення взагалі відсутнє будь-яке посилання на зазначену норму закону як підставу в відмові затвердження проекту землеустрою. У відзиві на позовну заяву вказано на те, що Маріупольська міська рада не зазначила в підставі відмови статтю 134 Земельного кодексу України, тобто, фактично відповідач підтверджує той факт, що рішення Маріупольської міської ради від 15.04.2021 №8/5-472 є не законним та невмотивованим.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

На підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2018 №1111, посвідченого приватним нотаріусом Верченко Т.І., ОСОБА_1 отримав у власність нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний об`єкт розміщено на земельній ділянці кадастровий номер :01:014:0294, площею 0,0195 га, яка на підставі договору оренди земельної ділянки від 06.03.2014, перебувала у користуванні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За таких обставин, на думку відповідача, до позивача перейшло право оренди земельної ділянки на тих самих умовах і у тому самому обсязі, що належало минулому власнику нерухомого майна. В певний період часу, відповідач вважав можливим додаткове відведення земельних ділянок для обслуговування існуючого об`єкту нерухомого майна, фактично збільшуючи площу земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, і тому позивачу рішенням Маріупольської міської ради від 23.10.2019 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Вказана позиція була обумовлена правовою позицією Донецького апеляційного суду по справі №265/5399/16-ц. Верховний Суд у складі колегії Касаційного цивільного суду, розглянувши касаційну скаргу по справі №265/5399/16-ц, в постанові від 27.05.2020 висловив наступну правову позицію: правові підстави для передачі в оренду земельної ділянки шляхом формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) поза процедурою земельних торгів в порядку, встановленому статтею 123 Земельного кодексу України відсутні.

На час звернення позивача до відповідача стосовно земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була сформована лише одна земельна ділянка, площею 0,0195 га (кадастровий номер :01:014:0294) із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. При виготовленні проекту землеустрою інженером-землевпорядником було повідомлено позивача про те, що збільшення площі території для обслуговування магазину оформлюється проектуванням окремої земельної ділянки, яка в даному випадку вільна від забудови, та зазначено, що додаткова територія, вільна від об`єктів нерухомого майна приватної власності, відводиться з урахуванням статті 134 Земельного кодексу України.

Отже, правові підстави для передачі позивачу в оренду земельної ділянки, площею 0,1010 га за адресою АДРЕСА_1 , шляхом формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) поза процедурою земельних торгів в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України, у відповідача були відсутні.

Підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою став висновок Головного управління містобудування і архітектури від 27.08.2020 №16-03-07/23813-3-05, згідно з яким затвердження землевпорядної документації можливо при умові отримання спеціального зонального погодження у порядку, передбаченому п. 3.2. плану зонування міста Маріуполя. Проте вказане спеціальне зональне погодження позивачем не отримано.

За приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території це містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Рішенням Маріупольської міської ради від 18.06.2013 № 6/28-3210 було затверджено містобудівну документацію «План зонування території міста Маріуполя».

Таким чином, оскаржуване рішення містить посилання на невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів у контексті частини 15 статті 123 Земельного кодексу України.

Посилання позивача на порушення строку розгляду заяви є недоречним, оскільки строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень. Цей строк разом з іншими елементами утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність ухваленого рішення.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду по справі № 509/4156/15-а.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 по справі №813/1790/18.

Приймаючи оскаржуване рішення, Маріупольська міська рада, хоча і не зазначила в підстави відмови статтю 134 Земельного кодексу України, однак правильно вирішила питання по суті та з урахуванням того, що внаслідок ухвалення рішення результат по суті спору не зміниться, вважаємо що підстави для задоволення позову відсутні.

10 червня 2021 року відмовлено з забезпеченні позову.

14 червня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14 червня 2021 року від відповідача були витребувані докази.

В період з 02 по 20 серпня 2021 року суддя Циганенко А.І. перебував у щорічній відпустці.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

06 березня 2014 року між Маріупольською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендар отримав у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0294 площею 0,0195 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування магазину (а.с.9-16).

22 грудня 2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 отримав у власність нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:014:0294 площею 0,0195 га, за адресою АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Маріупольської міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,1087 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 20).

23 жовтня 2019 року Маріупольська міська рада прийняла рішення №7/46-4513, яким позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1087 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі-магазину) по АДРЕСА_2 (а.с. 21).

24 червня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 листом за №131 повідомив фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про те, що відповідно до договору від 01.11.2019 №918 та рішення Маріупольської міської ради від 23.10.2019 № 7/46-4513 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1087 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) по АДРЕСА_2 . При виготовленні проекту землеустрою було встановлено наявність в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку площею 0,0195 га кадастровий номер :01:014:0294. Вказана земельна ділянка на час виготовлення проекту була вже сформована і знаходилась в оренді до 26.11.2023 у громадянина ОСОБА_2 для будівництва магазину. Враховуючи викладене, збільшення площі території для обслуговування магазину оформлюється проектуванням окремої земельної ділянки, яка, в даному випадку, вільна від забудови. Додаткова територія, вільна від об`єктів нерухомого майна приватної власності, відводиться з урахуванням статті 134 Земельного кодексу України (обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах)). В разі незгоди зі зміною алгоритму оформлення права на вищевказану ділянку, пропонуємо розірвання договору з можливістю часткового повернення грошових коштів, згідно з виконавчим кошторисом (а.с. 80).

29 липня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області наданий «Висновок про розгляд документації із землеустрою» щодо «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальної громади м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради для передачі в оренду ФОП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) по АДРЕСА_2 , розроблений Приватним підприємством «ПАЛЄ» (а.с. 26).

27 серпня 2020 року Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради наданий «Висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальної громади м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради для передачі в оренду ФОП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) по АДРЕСА_2 , розроблений Приватним підприємством «ПАЛЄ». Згідно з висновком затвердження землевпорядної документації можливо при умові отримання спеціального зонального погодження у порядку, встановленому п.3.2 плану зонування м. Маріуполя […] (а.с. 81-82).

11 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_1 подав заяву про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) площею 0,1010 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 78-79).

21 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_1 подав начальнику Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради заяву на видачу спеціального зонального погодження (а.с. 31).

22 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до голови Маріупольської міської ради Бойченка В.С. в якій вказав, що Земельний кодекс України не вимагає такого документа як спеціальне зональне погодження для отримання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду і його не подання замовником не є підставою для відмови у затвердженні проекту (а.с. 30).

11 листопада 2020 року Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради листом за №30.8-27837-30.6.1 повідомило ОСОБА_1 про підготовку проєкту рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про видачу спеціального зонального погодження для зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгівельно-офісної будівлі по АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 » та направлено для погодження до відповідних структур міської ради (а.с. 32).

15 квітня 2021 року рішенням Маріупольської міської ради №8/5-472 «Про відмову в затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 » було відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення та наданні в оренду земельної ділянки площею 0,1010 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) по АДРЕСА_1 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 та рекомендовано останньому звернутися до Маріупольської міської ради повторно із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки після отримання спеціального зонального погодження у встановленому порядку (а.с. 33).

Вирішуючи спір що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земельні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також іншими нормативно-правовими актами, які прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

За приписами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Положеннями статті 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у […] комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного […] органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у […] комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у […] комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб […].

Статтею 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами статті 123 ЗК України надання земельних ділянок […] комунальної власності у користування здійснюється […] органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого […] органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель […] комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного[…] органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний […] орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідний […] орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. […]

З аналізу наведених положень законодавства випливає, що на теперішній час в Україні існує два варіанти передачі в оренду комунальних земель: перший, за результатами проведення земельних торгів, другий, за рішенням відповідного органу розпорядження землею. До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Такій особі передача в оренду земельної ділянки комунальної власності здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:014:0294 площею 0,0195 га, за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 7-8), земельна ділянка кадастровий номер :01:014:0294 площею 0,0195 га, за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві власності Маріупольській міській раді (а.с. 74-75).

Це означає, що з моменту набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:014:0294 площею 0,0195 га, за адресою АДРЕСА_2 , до позивача перейшло право оренди саме на цю земельну ділянку. Передача в оренду цієї земельної ділянки має здійснюватися в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України.

За наслідками судового розгляду встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,1087 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , отримав такий дозвіл і після розробки проєкту подав його на затвердження відповідачу.

Спірне рішення відповідача про відмову в затвердженні проєкту землеустрою містить вичерпний перелік недоліків з описом змісту недоліку та посилання на відповідний нормативно-правовий акт: відсутність спеціального зонального погодження, передбаченого пунктом 3.2 Плану зонування м. Маріуполя (а.с. 33).

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги покликався на те, що Земельний кодекс України не вимагає та не надає право органам місцевого самоврядування вимагати документи, не передбачені чинним законодавством, а саме зональне погодження не є документом, обов`язковим для затвердження проекту землеустрою.

Даний аргумент позивача не приймається судом до уваги, оскільки є помилковим з огляду на наступне.

За приписами статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції місцевої ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Закон України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Згідно зі статтею 1 Закону №858-IV:

- діяльність у сфері землеустрою це наукова, технічна, виробнича та управлінська діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, що здійснюється при землеустрої;

- документація із землеустрою (землевпорядна документація) це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо;

- заходи із землеустрою це передбачені документацією із землеустрою роботи щодо раціонального використання та охорони земель, формування та організації території об`єкта землеустрою з урахуванням їх цільового призначення, обмежень у використанні та обмежень (обтяжень) правами інших осіб (земельних сервітутів), збереження і підвищення родючості ґрунтів;

- землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Відповідно до статті 19 Закону №858-IV до повноважень міських рад у сфері землеустрою на території міст належать, зокрема, організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації) (стаття 22 Закону №858-IV).

Згідно з пунктом «б-1» частини 2 статті 25 Закону №858-IV одним із видів документації із землеустрою є містобудівна документація, яка одночасно є документацією із землеустрою (комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій).

Закон України від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна […] міська рада.

За приписами статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. За порушення вимог, встановлених планом зонування території, фізичні та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону №3038-VI передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України від 17 червня 2020 року №711-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» […].

8 червня 2013 року рішенням Маріупольської міської ради №6/28-3210 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території місто Маріуполя» була затверджена містобудівна документація: «План зонування території міста Маріуполя» (а.с.).

Згідно з пунктом 3.2 Плану зонування території м. Маріуполь будівництво об`єктів містобудування, використання нерухомості, інші види землекористування, які віднесені до допустимих видів використання території, потребують спеціального зонального погодження. Зазначені погодження можуть проводитись на стадії регулювання забудови або на стадії набуття земельних ділянок фізичними та юридичними особами із земель комунальної та державної власності. На стадії оформлення права користування земельною ділянкою (без збільшення її площі), на якій розташований існуючий на законних підставах об`єкт містобудування, спеціальні зональні погодження не вимагаються.

Як на час прийняття спірного рішення, так і на час вирішення спору в суді, рішення Маріупольської міської ради від 8 червня 2013 року №6/28-3210 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території місто Маріуполя» не визнано не незаконним в судовому порядку, а отже є чинним та підлягає застосуванню під час передавання земельних ділянок в користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб.

З пояснювальної записки «Проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальної громади м. Маріуполя в особі міської ради для передачі в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (будівництво нежитлової будівлі - магазину) по АДРЕСА_2 » вказується про те, що згідно даних Державного земельного кадастру нежитлова будівля (магазин), який оформлюється на земельній ділянці площею 0,0195 га за кадастровим номером :01:014:0294 і проектом пропонується збільшити площу цієї земельної ділянки до 0,1010 га (а.с. 24).

Отже, оскільки проектом передбачається збільшення площі земельної ділянки, згідно з пунктом 3.2 Плану зонування території м. Маріуполь позивачу слід отримати спеціальні зональні погодження.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на дату прийняття спірного рішення позивачем не були отримані спеціальні зональні погодження.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку, що підставою відмови у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу слугувала невідповідність цього проєкту вимогам нормативно-правового акту, а саме пункту 3.2 Плану зонування території м. Маріуполь, який, в свою чергу, був прийнятий відповідачем відповідно до Законів України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій», від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Суд не бере до уваги аргументи відповідача, щодо відповідності спірного рішення статті 134 Земельного кодексу України, оскільки такі підстави не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що спірне рішення було прийнято поза межами строку, встановленого законом, оскільки дана обставина не впливає на суть прийнятого рішення.

Суд не приймає до уваги всі інші доводи та заперечення сторін, оскільки вони висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, 372, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольської міської ради Донецької області (місцезнаходження: пр. Мира. 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87555, ) про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 15 квітня 2021 року №8/5-472 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 », зобов`язання Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 26 серпня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду або через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко