Справа № 460/1676/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2021 року м. Рівне №460/1676/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Кузьменюк-Волошина Н.М.,

відповідача: представник Ящук І.В., третьої особи відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доКлеванської селищної ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Клеванської селищної ради (далі - відповідач) та просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду у встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядку заяви позивача від 29.01.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1079 у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради (сільськогосподарські землі, у тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: рілля), розташованої по АДРЕСА_1 на території Клеванської селищної ради, та неприйняття відповідачем рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу зазначеної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства;

зобов`язати відповідача розглянути на сесії Клеванської селищної ради заяву позивача від 29.01.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1079 у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради (сільськогосподарські землі, у тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: рілля), розташованої по АДРЕСА_1 на території Клеванської селищної ради, та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу зазначеної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що 12.05.2016 Оржівською селищною радою було прийнято рішення, відповідно до якого йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 . Проект землеустрою був розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . 16.12.2020 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надав позитивний висновок про розгляд документації із землеустрою N 18122/82-20, відповідно до підсумкової оцінки якого погодив цей проект. Земельна ділянка зареєстрована 11.01.2021 Відділом у Турійському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :02:000:1079. Позивач зазначив, що 29.01.2021 ним було подано до Клеванської селищної ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення мені земельної ділянки у власність; до заяви долучено необхідні документи. Позивач вказав, що Клеванською селищною радою всупереч приписам чинного законодавства на сесію ради не виносилося питання про затвердження проекту землеустрою, відповідне рішення не приймалося, чим порушуються його права та законні інтереси щодо оформлення права власності на земельну ділянку. З наведених у позові підстав просив позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою від 16.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві. Зазначив, що в порушення статей 123, 186-1 ЗК України, проект землеустрою та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не було погоджено з суміжними землевласниками ( ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) та Клеванською селищною радою. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1079, на яку претендує позивач, накладається на земельну ділянку, власником якої є сусід ОСОБА_2 . Також зазначив, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , визнано технічні помилки у документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 , а також встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_1 знаходиться інша земельна ділянка, яка належить ОСОБА_7 . Також відповідач вказав, що ОСОБА_2 звернувся 13.04.2021 до Клеванської селищної ради, в якій просив не затверджувати проект землеустрою ОСОБА_1 . За таких обставин, відповідач вважає, що питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 порушує права власника та користувача сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 та до вирішення наявного конфлікту між зазначеними землекористувачами потребує додаткового вивчення та відкладення. З цих підстав просив відмовити в позові повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій повністю заперечив доводи та аргументи відповідача, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість.

06.05.2021 відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучення третьої особи.

06.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою від 11.05.2021 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа) та перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі суд призначив на 09.06.2021.

Протокольною ухвалою від 09.06.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 05.07.2021 в судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою від 12.07.2021 в задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі відмовлено.

21.07.2021 третя особа ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких вказав про накладення земельної ділянки, яка перебуває в його приватній власності з кадастровим номером :02:000:0719, та земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1079, на яку претендує ОСОБА_6 . Покликаючись до положень Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", просив відмовити в позові повністю.

Протокольною ухвалою 21.07.2021 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача.

06.06.2021 представник позивача подала заперечення, вказавши, що пояснення та докази подані третьою особою після закінчення встановленого судом процесуального строку.

В судовому засіданні представники сторін повністю підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, наведених в заявах по суті справи. Представник позивача просив позов задовольнити, а представник відповідача просив відмовити в позові повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи.

Рішенням Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 12.05.2016 № 117 виділено та надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.12 т.1).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 виконано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.30) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради (сільськогосподарські землі, у тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: рілля) в АДРЕСА_1 на території Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області (а.с.18-54 т.1).

Вищевказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність погоджений згідно з висновком про розгляд документації із землеустрою, складеним ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 18122/82-20 від 16.12.2020 (а.с.13-14 т.1).

На підставі такої документації із землеустрою Відділом у Турійському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 11.01.2021 зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1079, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0885 га, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-021 від 11.01.2021 (а.с.15-16 т.1).

29.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області з заявою про затвердження проекту, долучивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, висновок про розгляд документації із землеустрою № 18122/82-20 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-021 від 11.01.2021 (а.с.55 т.1).

25.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Клеванської селищної ради з запитом на інформацію, в якому просив надати рішення Клеванської селищної ради, що було прийняте за результатами розгляду його заяви про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.56 т.1).

Клеванська селищна рада листом від 04.03.2021 № 334/02-08/21 повідомила ОСОБА_1 , що заява від 29.01.2021 вх. 37/04-03/21 була розглянута на земельній комісії 02.02.2021, яка рекомендувала довивчити питання щодо поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Тому на сесію Клеванської селищної ради 23.02.2021 не виносилось рішення щодо затвердження даного проекту землеустрою (а.с.57 т.1).

Вважаючи таку поведінку відповідача протиправною, позивач звернув до суду з цим позовом.

Як встановлено судом під час судового розгляду, з 29.01.2021 до часу вирішення судового спору Клеванською селищною радою питання щодо затвердження проекту землеустрою означеної земельної ділянки на сесію селищної ради винесене не було, оскільки відповідач вважає відсутніми підстави для розгляду цього питання у зв`язку з наявним спором між двома суміжними землекористувачами позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що спір щодо суміжного землекористування не охоплюється предметом судового спору в цій справі, предметом якого є виключно перевірка правомірності поведінки органу місцевого самоврядування в питанні нерозгляду поданої позивачем документації із землеустрою для її затвердження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з вимогами частин третьої, четвертої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовдіносин) встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною десятою статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною першою статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суду слід з`ясувати, зокрема, чи дії (бездіяльність) Клеванської селищної ради в спірній ситуації вчинені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були вчиненні на законних підставах, пропорційно та розумно.

Засади організації та діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Згідно з частиною першою статті 46 Закону №280/97-ВР, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин (пункт 34).

Частинами першою та другою статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що після отримання Клеванською селищною радою 29.01.2021 погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, 23.02.2021 відбулася четверта чергова сесія восьмого скликання Клеванської селищної об`єднаної територіальної громади, однак до порядку денного проект рішення з питання затвердження такого проекту включений не був та, відповідно, означене питання не розглядалося (а.с.58-69 т.1). Зазначені обставини учасниками справи не заперечуються.

Водночас, за змістом частини дев`ятої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною шостою статті 186-1 ЗК України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18.

Викладене свідчить на користь того, що стаття 118 ЗК України покладає на відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, обов`язок в двотижневий строк прийняти певне рішення за наслідками розгляду поданого громадянином погодженого проекту землеустрою: рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Однак, суд встановив, що після одержання від позивача погодженого проекту землеустрою Клеванська селищна рада таке питання не розглянула до часу вирішення цього судового спору та відповідне рішення в порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України, статтями 26, 59 Закону №280/97-ВР не прийняла, чим допустила протиправну бездіяльність щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 та не прийняття відповідного рішення. Отже, позов в цій частині вимог суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні, покликаючись до положень статті 47 Закону №280/97-ВР, вказувала на те, що питання про затвердження позивачу проекту землеустрою потребувало додаткового вивчення у зв`язку з рекомендаціями постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

З цього приводу суд вважає необхідним вказати, що за приписами статті 47 Закону №280/97-ВР постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради, голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради або за власною ініціативою вивчають діяльність підзвітних і підконтрольних раді та виконавчому комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради органів, а також з питань, віднесених до відання ради, місцевих державних адміністрацій, підприємств, установ та організацій, їх філіалів і відділень незалежно від форм власності та їх посадових осіб, подають за результатами перевірки рекомендації на розгляд їх керівників, а в необхідних випадках - на розгляд ради або виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради; здійснюють контроль за виконанням рішень ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Однак, суд зауважує, що вказані положення Закону №280/97-ВР не звільняють орган місцевого самоврядування, як суб`єкта розпорядження землями, від обов`язку прийняти рішення відповідно до положень чинного законодавства.

Також суд відхиляє доводи відповідача та третьої особи на стороні відповідача про те, що запроектована до відведення у власність позивачу земельна ділянка накладається на суміжну земельну ділянку, сформовану раніше. Суд зазначає, що такі доводи належними та допустимими доказами не підтверджені, водночас, як зазначено вище по тексту судового рішення, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження проекту. Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивачу таку процедуру пройшов та погоджений уповноважений державним органом, отже підстав для його неврахування у відповідача немає.

Також суд не бере до уваги покликання відповідача у відзиві на судові рішення у справах № 570/3435/17, № 570/1610/15-ц, оскільки вони не стосуються предмета судового спору та не впливають на оцінку спірних правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи викладене, доводи відповідача не містять жодних мотивів та обґрунтувань з посиланням на відповідні норми права, з яких виходив відповідач при розгляді заяви позивача щодо затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність (безоплатно), а тому поведінка відповідача в межах спірних правовідносин не відповідає вимогам закону та порушує права й законні інтереси позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (в межах норм безоплатної приватизації) віднесено законом до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура прийняття відповідачем рішення з такого питання.

Таким чином, відповідач, як орган місцевого самоврядування, зобов`язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання регулювання земельних відносин, а саме: розглянути питання землеустрою на сесії селищної ради та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Спосіб захисту порушеного права має бути реальним та ефективним. В той же час, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

В спірній ситуації заяву позивача та додані до неї документи відповідач на сесії селищної ради не розглядав взагалі, водночас прийняття конкретного рішення органу місцевого самоврядування з питань землеустрою можливе виключно за наслідком розгляду відповідного питання на сесії такого органу місцевого самоврядування. Суд зазначає, що за відсутності підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність обов`язок органу місцевого самоврядування затвердити такий проект землеустрою за результатами його розгляду виникає в силу прямих приписів закону, а тому до моменту розгляду на сесії селищної ради відповідного питання суд вважає відсутніми підстави для спонукання суб`єкта владних повноважень прийняти таке рішення.

Оскільки у встановленому законом порядку розгляд питання, з якого звернувся до селищної ради позивач, не відбувся, суд вважає передчасними позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою та зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, а відтак в задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

У зв`язку з цим суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушеного права слід зобов`язати відповідача розглянути на сесії Клеванської селищної ради заяву позивача від 29.01.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради, та прийняти рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене вище, оцінивши основні важливі аргументи учасників справи та надані ними докази, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері земельних відносин частково ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

За приписами ч.3 ст.139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Клеванської селищної ради (35312, смт Клевань, Рівненський район, Рівненська область, вул. І. Франка, 20, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Клеванської селищної ради щодо нерозгляду у встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядку заяви ОСОБА_1 від 29.01.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1079 у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради (сільськогосподарські землі, у тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: рілля), розташованої по АДРЕСА_1 на території Клеванської селищної ради.

Зобов`язати Клеванську селищну раду розглянути на сесії Клеванської селищної ради заяву ОСОБА_1 від 29.01.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1079 у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення селищної ради (сільськогосподарські землі, у тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: рілля), розташованої по АДРЕСА_1 на території Клеванської селищної ради, та прийняти рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Клеванської селищної ради щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою та зобов`язання Клеванської селищної ради прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Клеванської селищної ради (35312, смт Клевань, Рівненський район, Рівненська область, вул. І. Франка, 20, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 серпня 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко