Справа № 345/3211/21
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/3211/21
Провадження № 2-а/345/41/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №1 БУПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Мединського Олександра Віталійовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивує тим, що 18.07.2021 року близько 11.30 год. він рухався по дорозі в напрямку м.Кам`янець-Подільський. Він керував автомобілем Мерседес Бенц, МЛ-320, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 . Після проїзду перехрестя дороги Хотин-Чернівці позивач був зупинений поліцейським. Після зупинки транспортного засобу поліцейський повідомив позивача, що він начебто після виїзду на перехрестя пересік горизонтальну лінію дорожньої розмітки і тим самим скоїв адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП. У зв`язку із нібито скоєнням адміністративне правопорушення поліцейський виніс відносно позивача постанову серії БАА №496636 від 18.07.2021 року про накладення адміністративного стягнення, а саме 340 грн. штрафу.

Позивач наголошує, що зі змісту постанови неможливо зрозуміти, яку горизонтальну лінію дорожньої розмітки він пересік: білу, жовту, синю, суцільну (широку або вузьку) або ж переривчасту. За таких обставин відразу при складанні постанови вбачається неясність та суперечливість щодо можливого скоєння порушення. Крім того позивач вважає, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії відповідача при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права.

Позивач зазначає, що практично інспектор не хотів вислухати будь-які його пояснення, а відразу почав зачитувати його права під час розгляду адміністративного правопорушення на місці зупинки. В той же час з боку інспектора відбулося порушення прав позивача в частині неповідомлення про його право на отримання правової допомоги. Також позивач звернув увагу інспектора, що його транспортний засіб знаходиться на відстані 100-150 м від нього і він міг помилитися через таку відстань.

Позивач наголошує, що інспектор не приділив уваги його словам, заявам, клопотанням. В той же час інспектор відмовився надавати позивачу будь-які докази на підтвердження правоти його позиції, не надав доказів скоєння позивачем правопорушення в частині перетину суцільної (на його думку) лінії розмітки. Натомість позивачем за допомогою фотокамери мобільного телефону проведена фотофіксація місця знаходження транспортного засобу та лінії смуг руху, з якої вбачається, що транспортний засіб позивача знаходиться на правій смузі руху на повністю законних підставах та у дозволеному місці.

Позивач вказує, що інспектор не забезпечив реалізацію його прав на правову допомогу за місцем складення постанови. Інспектором не було вжито жодних ні активних, ні пасивних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати його право на отримання правової допомоги. Тому позивач змушений звернуться до суду та просить скасувати постанову серії БАА №496636 від 18.07.2021 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху з підстав несплати позивачем судового збору, суд звертає увагу, що на виконання ухвали Калуського міськрайонного суду від 29.07.2021 року позивачем 30.07.2021 року було сплачено судовий збір у передбаченому законом розмірі, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція (а.с.18). Тому суд прийшов до висновку, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст.160-161 КАС України та наявні підстави для відкриття провадження у справі.

Представник відповідача скористався своїм правом на подання відзиву на позов, в якому зокрема зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Так, на 18.07.2021 року під час виконання своїх службових обов`язків інспектором патрульної поліції Мединським О.В. було виявлено та в подальшому встановлено, що ОСОБА_1 , котрий близько 11.23 год. керував транспортним засобом марки Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 на а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» та на 291 км + 300м при виїзді із другорядної дороги перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, чим порушив п.8.5.1 ПДР, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Відповідно до п.1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах. Лінію 1.1 перетинати забороняється, однак позивач здійснив її перетин, шляхом виїзду із другорядної дороги на а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» в напрямку м.Кам`янець-Подільський, за що передбачена відповідальність згідно із ч.1 ст.122 КУпАП.

Представник відповідача зазначає, що на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора зафіксовано, що інспектор повідомив водія про розгляд справи про адміністративне правопорушення та роз`яснив ст.286 КУпАП та ст.63 Конституції України, при цьому водій не заперечував факту вчинення правопорушення. Крім цього на фотознімку, долученого представником відповідача, схематично зображено напрямок руху автомобіля під керуванням позивача та суцільну лінію розмітки, яку перетнув позивач.

Також представник відповідача наголошує, що покликання позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності. Винесення інспектором постанови в порядку скороченого провадження на місці вчинення адмінправопорушення позивачем було здійснено відповідно та в межах чинного законодавства. При цьому відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови по адмінправопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому наголошує, що зі змісту відзиву він з подивом дізнався, що виявляється він визнав порушення. Проте такого факту насправді не було і не могло бути, вважає, що таке зазначення відповідача є просто надуманим і спотвореним. Також позивач вказує, що інспектор не повідомив йому його права щодо можливості отримання правової допомоги. І вже після складання постанови позивач письмово сам зазначив, що потребує такої допомоги і саме інспектор мав у зв`язку із цим надати позивачу роз`яснення щодо такого, яким чином це здійснити або відкласти розгляд справи за нібито скоєним правопорушенням.

Щодо долученого відповідачем DVD-R диску з місця події, то позивач зазначає, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, отже, копії зазначених документів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого, ознак цифрового підпису автора. Водночас до матеріалів справи не надано саме той носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення. При цьому інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем не надано. Зазначення у відзиві, що на адресу суду направляється схематичне зображення напрямку руху автомобіля, яке не було в наявності на момент зупинки автомобіля інспектором і яке позивач мав право оглянути та висловити свої заперечення і створений через місяць після зупинки автомобіля є таким, що носить ознаки штучного створення доказової бази. Тому позивач просить позов задоволити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, 18.07.2021 року відносно позивача поліцейським взводу №2 роти №1 БУПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Мединським О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №496636 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 18.07.2021 року о 11.23 год. на а/д Н-03 Житомир-Чернівці 291 км + 300м водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув горизонтальну дорожню лінію дорожньої розмітки 1.1, що поділяє потоки транспортних засобів в протилежному напрямку, чим порушив п.8.5.1 ПДР України (а.с.31).

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 8.5 ПДР України дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Пунктом 8.5.1 ПДРУкраїни передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до п. 1 розділу 34 ПДР України, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Частиною першою ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Незважаючи на викладену норму закону, жодного належно та допустимого доказу, який підтверджував би вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачами до матеріалів справи не долучено.

Так, згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Водночас із відеозапису, долученого представником відповідача до матеріалів справи, не вбачається вчинення позивачем будь-якого правопорушення. На даному відео зафіксована лише процедура розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського не відображає відомостей про вчинення позивачем правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, то вказаний відеозапис не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 760/3696/16-а.

Також суд звертає увагу, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17).

Працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак суду належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Щодо долученого представником відповідача фотознімку, на якому начебто схематично зображено напрямок руху автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.32), то вказаний фотознімок не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження скоєння позивачем правопорушення, оскільки на ньому не зафіксовано безпосередньо рух даного автомобіля. Схема руху автомобіля складена працівником поліції не одразу на місці події, без участі водія автомобіля ОСОБА_1 та свідків. Тому суд не бере до уваги даний фотознімок в якості доказу скоєння позивачем правопорушення.

Отже, покликання відповідача, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 на а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» та на 291 км + 300м при виїзді із другорядної дороги перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, є голослівними.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вимоги чинного законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Наявність порушення з боку позивача Правил дорожнього руху не підтверджується жодним допустимим доказом.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем з численними порушеннями, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

У зв`язку з тим, що оскаржену постанову винесено з порушенням вимог закону, безпідставним притягненням позивача до адміністративної відповідальності порушено його права, постанова є протиправною, тому підлягає скасуванню.

Справу про адміністративне правопорушення відносно позивача слід закрити, оскільки немає доказів події адміністративного правопорушення, а відсутність події адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З огляду наведених підстав, суд прийшов до висновку, що постанова серії БАА №496636 від 18.07.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та зазначені норми КАС України, з Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн. на користь позивача.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 143, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №496636 від 18.07.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17.08.2021 року.

Суддя