Справа № 160/14884/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/14884/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі № 160/14884/20 (суддя І інстанції Маковська О.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 26-27), просила визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-123-62-52/04-63У від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 11004,1 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що за даними інформаційної системи податкового органу станом на 11.02.2021 в інтегрованій картці платника податків за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 11004,1 грн, а тому вимога про сплату боргу є законною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач 26 травня 2015 року отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року № 42. (а.с. 7).

З 23 червня 2015 року позивач як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, перебуває на обліку в податковому органі. (а.с. 48)

14 жовтня 2015 року позивач народила сина ОСОБА_2 (а.с. 8)

З 18 січня 2017 року по 22 лютого 2018 року дія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю позивача зупинялося за її заявою.

Згідно з індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача (форма ОК-5) за 2018 3 квартал 2020 року:

- у період з січня 2018 по 14 жовтня 2018 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача в мінімальному розмірі сплачувало Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (код 03192454);

- у період з 15 жовтня 2018 року по 18 листопада 2019 року ЄСВ позивачем не сплачений, страховий стаж не нарахований;

- у період з 19 листопада 2019 року по вересень 2020 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача сплачує роботодавець (Державний виий навчальний заклад «Український державний хіміко-технологічний університет» (). (а.с. 28-29)

Станом на 31 січня 2020 року за даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71040000 по ОСОБА_1 автоматично розраховані нарахування, єдиного внеску на загальну суму 11004, 1 грн, а саме:

- І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, строк сплати до 19.04.2018, нарахування сплачені 13.04.2018 та 16.07.2018;

- ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, строк сплати до 19.07.2018, нарахування сплачені 12.04.2019 та 16.07.2019;

- ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, строк сплати до 19.10.2018, нарахування сплачені 16.07.2019 та 16.10.2019;

- IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, строк сплати до 21.01.2019, нарахування сплачені 16.10.2019 та 17.01.2020;

- І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн, строк сплати до 19.04.2019, нарахування сплачені частково у сумі 12,62 грн;

- ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн, строк сплати до 19.07.2019, нарахування не сплачені;

- ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн, строк сплати до 21.10.2019, нарахування не сплачені:

- ІV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн, строк сплати до 20.01.2020, нарахування не сплачені;

- І квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн, строк сплати до 21.04.2020, нарахування не сплачені;

- ІІ квартал 2019 року в сумі 1039,06 грн, строк сплати до 20.07.2020, нарахування не сплачені;

- ІІІ квартал 2019 року в сумі 3178,12 грн, строк сплати до 19.10.2020, нарахування не сплачені.

17 лютого 2020 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123-62-52/04-63У на загальну суму боргу 11004,1 грн. (а.с. 5)

Відповідно до розрахунку боргу (недоїмки) останній нарахований позивачу за період з квітня 2018 року по січень 2020 року.

Вважаючи, зазначену вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з позовом про її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що соціальні виплати підтверджено наявною в матеріалах справи індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу (форма ОК-5). Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено, а наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення адвокатської діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, адвокати (особи, які провадять адвокатську діяльність). Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від адвокатської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить адвокатську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які провадять адвокатську діяльність (адвокатами), які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) та від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).

Як вказувалось вище, згідно з індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача (форма ОК-5) у період з 15 жовтня 2018 року по 18 листопада 2019 року єдиний соціальний внесок позивачем особисто або іншою особою (роботодавцем) за позивача не вносився, страховий стаж позивачу за вказаний період не нарахований. При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про сплату позивачем усіх необхідних платежів за спірний період часуне відповідають відомостям, які містяться у формі ОК-5.

Отже, оскільки за вказаний період відсутні відомості про сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ураховуючи те, що особа, яка провадить адвокатську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обов`язку позивача сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15 жовтня 2018 року по 18 листопада 2019 року.

Мінімальний ЄСВ у 2018 році становив 819,06 грн, у 2019 році 918,06 грн.

Отже, за жовтень 2018 року позивач не сплатила 449,16 грн, за період листопад-грудень 2018 року 1638,12 грн, за січень-жовтень 2019 року 9180,6 грн, за листопад 2019 року 550,84 грн.

За таких обставин, вимога від 17 лютого 2020 року № Ф-123-62-52/04-63У на загальну суму боргу 11004,1 грн за період квітень 2018 січень 2020 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що визначення відповідачем позивачу обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за своєю правовою природою є не штрафними санкціями відносно останнього за якісь порушення чинного законодавства, а переслідує мету соціального захисту позивача, оскільки сплата таких внесків тягне за собою нарахування особі відповідного страхового стажу, що в подальшому позитивно вплине на її пенсійне забезпечення.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У період з 15 жовтня 2018 року по 18 листопада 2019 року позивач не була найманим працівником і не сплачувала ЄСВ як самозайнята особа, що підтверджується відомостями форми ОК-5, а тому відповідачем правомірно за вказаний період нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки справа є справою незначної складності відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі № 160/14884/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко