Справа № 400/2757/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

19 серпня 2021 р.справа № 400/2757/20

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс", вул. 8 Березня, 12, кв. 110, м. Миколаїв, 54029,

до відповідачаЧорноморської митниці Держмитслужби, вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003,

про1) визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27.12.19 р.; 2) визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27.12.19 р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс" (надалі - позивач або ТОВ "Техніксервіс") звернулось з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (надалі - відповідач або Митниця), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27 грудня 2019 р.;

2) визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27 грудня 2019 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на наступне: на підставі договору, укладеного з компанією FCE SARL (Франція), ТОВ "Техніксервіс" придало транспортний засіб (підіймальна вишка). На вказаний товар була подана митна декларація, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору. Під час митного оформлення, відповідач поставив під сумнів заявлену позивачем митну вартість товару і витребував додаткові документи, які були надані в повному обсязі з поясненнями. 27 грудня 2019 р. Митниця прийняла оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач вважає, що подав до Митниці всі необхідні документів, які підтверджують всі складові задекларованої ним митної вартості товару і які не містили будь-яких розбіжностей або неточностей. Наполягає на вірному визначенні митної вартості за основним методом, передбаченим Митним кодексом України (надалі - МК України), тобто за ціною договору.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що за результатами оцінки ризиків модулем АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), згенеровані обов`язкові митні процедури, при виконанні яких відповідач встановив, що надані позивачем для митного оформлення документи не містять інформації щодо всіх складових митної вартості товару, зокрема щодо його страхування. Маються розбіжності у визначенні пробігу, що впливає на митну вартість. Ці обставини розцінені Митницею як достатня підстава для коригування митної вартості товару за другорядним методом (а. с. 61-63).

Позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідач не спростував доводів позовної заяви (а. с. 65).

Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження (а. с. 66, 67).

Згідно з ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі наведеної норми, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

13 листопада 2019 р. ТОВ "Техніксервіс" уклало договір № FCE2019 з FCE SARL (Франція) на поставку транспортного засобу марки Terex, модель ТВ 85, рік випуску 2000 р., номер шасі НОМЕР_1 , пробіг 3547, який був у вжитку (а. с. 25-27).

Відповідно до п. 3.1., п. 4.1., 5.1. цього договору, ціна товару складає 7 000,0 євро, поставка відбувається на умовах "Інкотермс-2000", оплата здійснюється на підставі проформи-інвойсу.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 7 від 27 листопада 2019 р., позивач повністю оплатив товар (а. с. 19).

Відповідно до проформи-інвойсу № PF 2019/190 від 13 листопада 2019 р., позивачу поставлено обумовлений договором товар (а. с. 44).

Цей товар задекларований митною декларацією UA508280/2019/000826 (а. с. 39-40).

24 грудня 2019 р. Митниця надіслала ТОВ "Техніксервіс" електронне повідомлення, в якому вказано на відсутність в поданих документах відомостей щодо всіх числових значень складової митної вартості, зокрема страхових і транспортних витрат, у зв`язку з чим Митниця вимагала подати: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо числових значень складової митної вартості (транспортування, страхування); 2) копію митної декларації країни відправлення; 3) договір з третіми особами, пов`язаний з договором на поставку товару, митна вартість якого визначається (а. с. 30).

У відповідь позивач повідомив, що витрати на перевезення та страхування товару покладались на постачальника, а митна декларація країни відправлення подається тільки у разі її наявності.

За результатами опрацювання поданих документів, 27 грудня 2019 р. Митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 та винесла спірне рішення про коригування митної вартості товарів UA 508000/2019/000026/2 (а. с. 17-18, 28-29).

Рішення мотивоване Митницею тим, що подані документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, так як:

- в преамбулі договору поставником є M. Loeffler, тоді як договір підписаний Franas Loeffler;

- висновок Регіональної торгово-промислової палати неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром, так як у висновку зазначена нароботка товару у 3 547 годин, що суперечить конформації договору і митної декларації.

Як передбачено ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 57 ч. 2 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Стаття 54 ч. 6 МК України надає органу доходів і зборів право відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ст. 55 ч. 1 МК України).

Згідно із ст. 53 ч. 3 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Вищенаведеною нормою законодавець встановив загальний перелік документів, які можуть бути витребувані митним органом для перевірки правильності визначення митної вартості товару і її не слід розуміти таким чином, що в кожному випадку митний орган повинен витребовувати всі перелічені документи - які саме документи витребовувати, митний орган повинен вирішувати в кожній конкретній ситуації з урахуванням всіх обставин і характеристик товару, який оцінюється.

Відповідач заперечує правильність визначення позивачем митної вартості товару, в тому числі з підстав того, що вона відрізняється від ціни на такі самі товари, яка міститься в інформаційних базах даних Митниці.

Сам по собі факт відмінності ціни на товар що імпортується від звичайної, не може беззастережно свідчити про її невірне визначення декларантом, так як ціна товару є результатом домовленості продавця і покупця та залежить від багатьох факторів, а тому у господарських правовідносинах звичайною практикою є встановлення різної ціни на один і той самий товар.

При розгляді адміністративної справи № 826/12037/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78159391) Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2018 р. висловлена правова позиція про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу даних про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням іншої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ст. 57 ч. 1-3 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Наведена норма передбачає застосування кожного наступного метода визначення митної вартості виключно у разі об`єктивної неможливості застосувати попередній метод. Незгода митного органу з визначеною за ціною договору митною вартістю товару, наявність деяких неточностей у документах, інші дані в інформаційних базах, не є підставою для застосування другорядних методів.

В даній справі суд не встановив наявності обставин, які б об`єктивно унеможливлювали застосування відповідачем основного методу визначення митної вартості, тобто за ціною договору.

Зауваження Митниці суд оцінює таки чином.

Використання літери "М" в преамбулі договору, означає скорочене "мonsieur", тобто ввічливе ставлення до особи чоловічої статі, аналогічне українському "пан".

В договорі на постачання товару прямо зазначено, що товар був у вжитку, його пробіг складає 3 547. В електронній митній декларації UA508280/2019/000826 зазначені ті ж самі відомості, але замість терміну "пробіг", використано термін "напрацювання", що не змінює суті.

Відповідно до інвойсу, товар поставлявся на умовах СРТ (а. с. 21).

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CРТ "перевезення сплачене до" означає, що продавець сплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення. Ризик загибелі чи ушкодження товару, а також будь-якого збільшення утримань, що виникають після передачі товару перевізнику, переходить з продавця на покупця, коли товар передано у розпорядження перевізника. В обов`язки продавця входить здійснення необхідного для вивозу митного очищення товару.

За таких обставини, умови постачання СРТ не покладають на позивача обов`язку страхування товару, а витрати на перевезення несене продавець (постачальник).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість визначення ним митної вартості товару позивача за основним методом. Наведені відповідачем доводи, такого висновку суду не спростовують, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 132 ч. 1, 3 п. 1 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивач сплатив в розмірі 4 104,0 грн. (а. с. 1) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,0 грн.

Позивач просить суд присудити йому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,0 грн.

На підтвердження таких витрат ним подано ордер про надання правничої допомоги, договір № 5-ЮО/2019 про надання правничої допомоги та юридичних послуг з додатком, акти про надання правничої допомоги на суму 5 000,0 грн. і 1 000,0 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 6 000,0 грн. (а. с. 22, 34-36, 37, 70).

Як передбачено ст. 134 ч. 2 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ст. 134 ч. 5 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які реально поніс позивач, в зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд зауважує, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, справа розглянута в спрощеному позовному провадженні, в письмовому провадженні, а тому наявні підстави для часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 1 000,0 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс" (вул. 8 Березня, 12, кв. 110, Миколаїв, 54029, ) до Чорноморської митниці Держмитслужби (вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) задовольнити.

2. Рішення про коригування митної вартості товарів № UA 508000/2019/000026/2 від 27 грудня 2019 р., визнати протиправним та скасувати.

3. Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508280/2019/00013 від 27 грудня 2019 р., визнати протиправною та скасувати.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (вул. Гоголя, 13, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Техніксервіс" (вул. 8 Березня, 12, кв. 110, м. Миколаїв, 54029, ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 4 104,0 грн. (чотири тисячі сто чотири гривні) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча гривень).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз