Справа № 580/4652/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 580/4652/20

адміністративне провадження № К/9901/28802/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року у справі №580/4652/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, Головного сервісного центру МВС про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, Головного сервісного центру МВС, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області про звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора в ТСЦ №7143 (на правах відділу м. Звенигородка) Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області як такий, що виданий з порушенням процедури звільнення;

- поновити позивача на посаді адміністратора в Регіональному сервісному центрі МВС в Черкаській області;

- зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області внести в трудову книжку відповідні записи;

- зобов`язати Головний сервісний центр МВС України вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області;

- стягнути з Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2020 року до дня ухвалення рішення;

- стягнути з Регіонального сервісного центру на користь позивача моральну шкоду в розмірі: 100000грн;

- стягнути з Регіонального сервісного центру на користь позивача витрати на правову допомогу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року позов задоволено частково:

- зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області внести зміни в наказ № 71 о/с від 10 серпня 2020 року, зазначивши дату звільнення 14 серпня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано незаконним та скасовано наказ Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області від 13 серпня 2020 року №71 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора в ТСЦ №7143 (на правах відділу м. Звенигородка) Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді адміністратора в Регіональному сервісному центрі МВС в Черкаській області;

- стягнуто з Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2020 року до 6 липня 2021 року в сумі: 161 425 (сто шістдесят одна тисяча чотириста двадцять п`ять) грн 08 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 3 серпня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року у справі №580/4652/20 частково змінити та задовольнити його вимоги в частині:

- стягнення з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2020 року до дати поновлення на посаді;

- зобов`язання Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області внести в його трудову книжку відповідні записи;

- зобов`язання Головного сервісного центру МВС України вжити заходи щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду (за її згоди) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області (філії);

- стягнення з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн;

- стягнення з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області на його користь витрати на правову допомогу;

- стягнення з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1000 грн.

Також просить рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання, в іншій частині - постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини п`ятої статті 22, пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу», частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2, статті 184 КЗпП України.

Проте, посилаючись на відсутність висновку щодо застосування цих норм, скаржником належним чином не обґрунтовано в чому полягало неправильне їх застосування, що в свою чергу не є достатнім для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Разом з тим, оскаржуючи частково судове рішення апеляційного суду, ОСОБА_1 хоча і зазначила норми права щодо яких, на її думку, відсутній висновок Верховного Суду, однак належним чином не обґрунтувала в чому полягало їх неправильне застосування цим судом.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року у справі №580/4652/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року у справі №580/4652/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, Головного сервісного центру МВС про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду