Справа № 580/4529/21
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року справа № 580/4529/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

01 липня 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Виконавчого комітету Черкаської міської ради, в якій просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо надання не повної відповіді на запит позивача від 17.06.2021 про доступ до публічної інформації;

2) зобов`язати відповідача надати позивачу достовірну та повну інформацію на його запит від 17.06.2021 про наявність вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Черкаси з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам відповідно до вимог ст. 121 ЗК України.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог закону надав неповну та недостовірну інформацію на запит позивача.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки листом від 24.06.2021 надав позивачу вичерпну відповідь на його запит від 17.06.2021 вх.№7102-2 щодо наявності вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд та отримання належних графічних матеріалів вільних земель із зазначенням цільового призначення, в тому числі земель запасу, резервного фонду.

Позивач надав до суду відповідь а відзив, в якій просив задовольнити позов повністю. Стверджує, що відповідь відповідача на його запит від 17.06.2021 вх.№7102-2 не відповідає нормам закону.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

15.06.2021 позивач подав до відповідача письмовий запит від 17.06.2021 (вх. 7102-2) на надання публічної інформації, в якому просив:

надати інформацію про місце розташування земельних ділянок в межах міста Черкаси, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації ним права (як учасника АТО, інваліда війни 2-ї групи) на безоплатне отримання у власність для щодо наявності вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд та отримання належних графічних матеріалів вільних земель із зазначенням цільового призначення, в тому числі земель запасу, резервного фонду, які необхідні для дотримання порядку отримання земельної ділянки у власність громадянами відповідно до норм ст.ст.116, 118, 122 Земельного кодексу України;

надати відповідь у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, як це встановлено ч.1 ст.20 Закону України Про доступ до публічної інформації;

врахувати обставини щодо того, що він є учасником АТО та інвалідом війни 2-ї групи;

надати інформацію про вхідний реєстраційний номер вказаного запиту на зазначену електронну адресу.

24.06.2021 Департамент архітектури та містобудування листом №7101-2, 7102-2 повідомив про продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів у зв`язку з тим, що запит стосується надання великого обсягу інформації та потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Листом від 24.06.2021 №7102-2 відповідач повідомив, що формування земельної ділянки здійснюється шляхом розроблення відповідної документації із землеустрою. Надав наявний в Черкаській міській раді станом на 01.06.2021 Перелік сформованих земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови. Земельні ділянки було сформовано шляхом розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та які знаходяться на затвердженні в Черкаській міській раді. Черкаська міська рада та її виконавчі органи не є держателем та не здійснює ведення Державного земельного кадастру.

Не погоджуючись із відповіддю, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті п`ять Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-XII "Про інформацію" встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України від 15.08.2020 №2939-VI Про доступ до публічної інформації (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею третьою Закону №2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною першою статті 10-1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Згідно з ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею двадцятою Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною шостою ст.22 Закону №2939-VI встановлено, що відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Вказаних вимог щодо продовжененя строку на надання відповіді відповідач дотримався.

Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до п.31 ч.1 ст.26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі ЗУ №280/97-ВР) міським радам надані виключні повноваження прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, земель яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частиною п`ятою статті 24 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі ЗУ №3038-VI) встановлено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до ст.33 ЗУ №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Суд зазначає, що належних графічних матеріалів вільних земель зі вказаним цільовим призначенням, в тому числі із земель запасу, резервного фонду, які необхідні для дотримання порядку отримання земельної ділянки у власність громадянами, відповідач не надав.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року у справі №127/5403/17, аналізуючи приписи ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності і ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування" вважає, що передусім саме Виконавчий комітет органу місцевого самоврядування згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №127/28475/15-а) від 05 листопада 2019 року (справа №359/7966/16-а) та від 07 лютого 2020 року (справа № 127/13810/17).

Отже, доводи відповідача, що він не є держателем та не здійснює ведення державного земельного кадастру є необгрунтованими та не підтверджені жодним належним, достатнім та достовірним доказом. Відповідач, зокрема не розглянув прохання позивача надати запитувану інформацію щодо наявності земельних ділянок, права на які він може реалізувати не в загальному порядку, а як учасник АТО та інвалід війни 2-ї групи.

Враховуючи приписи ст.24 ЗУ №3038-VI та ст.33 ЗУ №280/97-ВР саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про вільні земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва індивідуального гаража. Крім того саме відповідач залишається розпорядником вказаної інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Тому суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів позивача щодо неповноти розгляду відповідачем запиту на публічну інформацію. Відповідач у спірних правовідносинах допустив порушення вимог чинного законодавства та не діяв у вказаній частині на підставі, у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача надати достовірну та повну інформацію на запит від 17.06.2021 про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Черкаси з цільовим призначенням під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд та отримання належних графічних матеріалів вільних земель із зазначенням цільового призначення, в тому числі земель запасу, резервного фонду відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам відповідно до вимог ст.121 ЗК України.

Щодо розподілу судових суд урахував.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідач не надав суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачу.

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, додав до неї попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу адвоката становлять 5000,00грн.

Доказів та інформації щодо підтвердження надання такої правової допомоги позивачу суду не надано. Всі процесуальні документи підписані особисто позивачем. Оплата витрат на професійну правничу допомогу на час вирішення спору не підтверджена жодним доказом і позивач не повідомив суд щодо перешкод надати такі докази до часу вирішення спору.

Справа розглянута у письмовому провадженні без виклику учасників спору в судове засідання. Щодо зазначеної категорії справ наявна усталена судова практика Верховного Суду. Особливостей іншого застосування норм права заявлені у цій справі спірні правовідносини не мають.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність."

Зважаючи на викладене вище суд дійшов висновку про недоведеність понесення позивачем фактичних витрат на професійну правничу допомогу та відсутність підстав для її стягнення з відповідача.

Оскільки відсутні докази понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді на його запит від 17.06.2021 про доступ до публічної інформації.

Зобов`язати Виконавчий комітет Черкаської міської ради (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Байди Вишневецького, будинок 36; ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на його запит від 17.06.2021 (вх.№7102-2) достовірну та повну інформацію про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Черкаси щодо наявності вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд та отримання належних графічних матеріалів вільних земель із зазначенням цільового призначення, в тому числі земель запасу, резервного фонду відповідно до вимог ст.121 Земельного кодексу України.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складене 19.08.2021.

Суддя В.П. Тимошенко