Справа № 360/2913/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2913/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 07 червня 2021 року надійшов адміністративний позов адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління поліції охорони в Луганської області (далі - відповідач, УПО в Луганській області), в якому заявлено такі позовні вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення при здійсненні розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 569,64 грн;

2) визнати протиправними дії відповідача щодо включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені позивачу щомісячної премії в розмірі 112 %, що становить 4547,20 грн;

3) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації в сумі 569,64 грн та щомісячної премії в розмірі 129 % в сумі 5237,40 грн та виплатити різницю недоотриманої грошової допомоги при звільнені.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу з 01 лютого 2001 року по 06 листопада 2015 року в УДСО при УМВС України в Луганській області, з 07 листопада 2015 року по 23 червня 2020 року в УПО в Луганській області.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року по справі № 360/2845/20, яке набрало законної сили 12 березня 2021 року, яким зобов`язано УПО в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних роки служби, відповідачем на картковий рахунок позивача 24 березня 2021 року зараховано кошти в сумі 39840,58 грн та 8908,45 грн.

На адвокатський запит від відповідача 08 квітня 2021 року отримано лист від 06 квітня 2021 року № 735/43/32/7/01-2021 з відомістю про грошове забезпечення позивача. Тільки разом з листом від 26 травня 2021 року № 1135/43/32/7/02-2021 позивачем отримано довідку про розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, здійсненої на виконання рішення суду.

З цієї довідки з`ясовано, що відповідачем при здійсненні розрахунку одноразової грошової допомоги до грошового забезпечення позивача безпідставно не зарахована індексація грошового забезпечення в сумі 569,64 грн, що забезпечуватиме дотримання соціальних гарантій та прав позивача. Неврахування індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги призводить до визначення її розміру із знеціненого грошового забезпечення.

Крім того, з`ясовано, що до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні врахована премія в розмірі 112 %. Проте в травні 2020 року (останньому повному місяці служби, з грошового забезпечення за який обраховується одноразова грошова допомога при звільненні) розмір премії позивача складав 129 %.

Такі дії відповідача призвели до неправильного обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та її виплаті у меншому розмірі. Різниця між виплаченою відповідачем та розрахованою позивачем одноразовою грошовою допомогою при звільненні складає 7135,42 грн.

На підставі зазначеного позивач, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 14 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 30-32).

Ухвалою від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду (арк. спр. 42-44).

Від УПО в Луганській області 20 липня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 48-53).

УПО Луганської області виконало рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року в справі № 360/2845/20, яке набрало законної сили 09 березня 2021 року, у спосіб, визначений приписами частини другої статті 9 Закону Україну «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме нарахувало та виплатило одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), містить вичерпний перелік усіх видів грошового забезпечення, до яких індексація грошового забезпечення не віднесена та є за своєю сутністю певною соціальною виплатою, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України. Сумою, про яку йдеться у позові, через законодавчо визначений механізм компенсовано позивачу подорожчання споживчих товарів і послуг в червні 2020 року, тому включення вказаної виплати до складу грошового забезпечення означатиме, що позивачу компенсуються в такий саме спосіб і в такому самому обсязі подорожчання споживчих товарів і послуг в усіх місяцях його служби впродовж 23 календарних років служби, що не відповідатиме ані приписам частини другої статті 9 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ані Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що в нього відсутні правові підстави для включення до розрахунку одноразової грошової допомоги індексації грошового забезпечення за червень 2020 року у розмірі 569,64 грн.

Також відповідач зазначає, що згідно з приписами пункту 6 розділу VI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, установлені наказами на день звільнення. Відповідно, на думку відповідача, позивач безпідставно вимагає включити до розрахунку премію за травень 2020 року, тобто премію, встановлену не на день звільнення позивача зі служби.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Згідно з копіями паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (арк. спр. 10, 11).

За наказом від 23 червня 2020 року № 55 о/с на підставі рапорту від 07 червня 2020 року позивач звільнений зі служби в УПО в Луганській області відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 23 червня 2020 року, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить: 23 роки 06 місяців 17 днів, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 04 роки 03 місяці 28 днів (арк. спр. 12).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 12 березня 2021 року, визнано протиправною бездіяльність УПО в Луганській області щодо непроведення нарахування та виплати в день звільнення 23 червня 2020 року, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних роки служби; зобов`язано УПО в Луганській області внести зміни до наказу від 23 червня 2020 року № 55 о/с відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних рок служби; зобов`язано УПО в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних роки служби.

Згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 22 березня 2021 року по 27 квітня 2021 року на картковий рахунок позивача відбулося безготівкове зарахування коштів згідно з рішенням суду від 09 лютого 2021 року в справі № 360/2845/20 в сумі 39840,58 грн (виплата одноразової грошової допомоги при звільненні) та 8908,45 грн (компенсації ПДФО з одноразової грошової допомоги при звільненні) (арк. спр. 38).

Разом з листом від 26 травня 2021 року № 1135/43/32/7/02-2021 позивачем від УПО в Луганській області отримано довідку про розрахунок одноразової грошової допомоги, в якій вказано, що розрахунок здійснено у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260. Одноразова грошова допомога при звільненні розрахована з грошового забезпечення, що складається з: посадового окладу - 1800,00 грн, окладу за спеціальним званням - 1000,00 грн, надбавки за стаж служби в поліції (45 %) - 1260,00 грн, премії щомісячної (112 %) - 4547,20 грн, а всього 8607,20 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні розрахована в сумі 49491,40 грн (8607,20 грн х на 23 роки вислуги х 25 %). З нарахованої суми утримано військовий збір в розмірі 742,37 грн, виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 48749,03 грн (арк. спр. 20).

Дослідженням розрахункових листків за квітень-травень 2020 року судом встановлено, що ОСОБА_1 нараховано таке грошове забезпечення:

за травень 2020 року: посадовий оклад - 1800,00 грн, оклад за спеціальним званням - 1000,00 грн, надбавка за стаж служби в поліції (45 %) - 1260,00 грн, доплата за роботу в нічний час за квітень 2020 року (35 %) - 271,62 грн, індексація - 569,64 грн, премія (129 %) - 5237,40 грн, одноразове підвищення щомісячної премії - 609,00 грн, а всього - 10747,66 грн;

за червень 2020 року (за 23 дні): посадовий оклад - 1380,00 грн, компенсація за невикористану відпустку - 2311,47 грн, оклад за спеціальним званням - 766,67 грн, надбавка за стаж служби в поліції (45 %) - 966,00 грн, доплата за роботу в нічний час за травень 2020 року (35 %) - 133,51 грн та за червень - 63,00 грн, індексація - 436,72 грн, премія (112 %) - 3892,19 грн, одноразове підвищення щомісячної премії - 365,40 грн, а всього - 10314,96 грн (арк. спр. 21).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 23 розділу І Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд зазначає, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 638/5794/17, від 27 грудня 2019 року в справі № 643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.

Також правовий висновок щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення висловлений Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2021 року в справі № 620/561/20.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, що одноразова грошова допомога при звільненні мала розраховуватися відповідачем з урахуванням індексації грошового забезпечення, яка в червні 2020 року становила 569,64 грн.

Відповідно, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії за останній повний місяць служби позивача - травень 2020 року, а не за місяць звільнення - червень 2020 року, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в цій частині вимоги позивача суперечать положенням пункту 23 розділу І Порядку № 260, яким встановлено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу в червні 2020 року була установлена премія в розмірі 112 %, тому суд дійшов висновку, що відповідач правомірно здійснив розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням саме такого розміру премії, а не 129 % (за травень 2020 року), як вимагає позивач.

Висновок суду про те, що для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні береться саме місячне грошове забезпечення, встановлене позивачеві на день його звільнення, відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому в постанові від 22 липня 2021 року в справі № 200/10368/18-а.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення суду з цим позовом, суд вважає безпідставними, з тих підстав, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні дійсно став відомим позивачу під час її виплати 24 березня 2021 року, однак механізм здійсненого відповідачем розрахунку та складові місячного грошового забезпечення позивача, враховані при нарахуванні цієї допомоги, стали відомі позивачу тільки після отримання на адвокатський запит довідки УПО в Луганській області від 26 травня 2021 року № 1134/43/32/5/02-2021 про розрахунок одноразової грошової допомоги.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується розподілу понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої, третьої, восьмої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 18 червня 2021 року (арк. спр. 39).

Зважаючи, що позивачем в позовній заяві заявлено три пов`язані вимоги немайнового характеру, а судовий збір сплачений в розмірі як за одну вимогу немайнового характеру, суд вважає, що задоволення хоча б однієї позовної вимоги має наслідком стягнення на користь позивача понесених ним витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

З системного аналізу вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі документи повинні містити відомості, що безперечно свідчать про здійснення позивачем відповідних витрат, пов`язаних із розглядом в суді даної справи. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з позовною заявою представником позивача подано договір про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року б/н, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 03 червня 2021 року № 32 до договору про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року б/н, квитанцію від 03 червня 2021 року № 32 (арк. спр. 22-25).

Дослідженням договору про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року б/н встановлено, що: за правову допомогу, передбачену підпунктом 1.2 Договору Замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному додатком № 1 до цього Договору (підпункт 3.1); в ціну Договору не включені фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором (підпункт 3.2); розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього договору (пункт 4.1); за домовленістю Сторін, оплата правової допомоги може здійснюватися також у вигляді передплати або авансу (пункт 4.2).

Згідно з додатком № 1 до договору за правову допомогу, передбачену в пункті 1.2 Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі 3000,00 грн, про що додатково складається акт прийому передачі наданих послуг з зазначенням підстав та прийняття наданих послуг з виданням квитанції про отримання адвокатом грошових коштів від замовника.

Акт приймання-передачі наданих послуг від 03 червня 2021 року № 32 та квитанція від 03 червня 2021 року № 32 свідчать, що позивач отримав та сплатив за такі послуги адвоката: консультація, збір доказів, складання позову - 3000,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що представником позивача належними та допустимими доказами підтверджено понесені позивачем витрати на правову допомогу.

Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката не надходило.

Однак, як вже вище вказано, позов підлягає частковому задоволенню, тому суд, керуючись положеннями частини третьої статті 139, вважає за необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління поліції охорони в Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 27, код за ) про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення в сумі 569,64 грн.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення в сумі 569,64 грн з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень) та судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова