Справа № 182/5414/21
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/5414/21
Провадження № 2-а/0182/58/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.08.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., за участю представника позивача Сузанського Ф.В., відповідача Пилипчук Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Нікополя у порядку розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ за правилами позовного провадження справу за адміністративним позовом Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В СТ А Н О В И В:

Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до суду з даним позовом (а.с. 1-7), просив суд примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, який незаконно перебуває на території України, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішити питання щодо негайного виконання рішення суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ході проведення Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області цільових профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в м. Нікополі за адресою: АДРЕСА_1 .

Також було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на території України нелегально, а саме - маючи паспорт серії НОМЕР_1 виданий Г/К Росії Харків від 03.02.2010 року і дійсний до 03.02.2015 року, прибув на територію України у 1993 році в неповнолітньому віці разом з матір`ю до своєї бабусі, до теперішнього часу з території України не виїжджав.

Після закінчення граничного терміну законного перебування на території України, ОСОБА_1 не звертався до компетентних органів з приводу легалізації свого перебування на території України чи з клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чим порушила ст.9 та ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у строк встановлений законодавством територію України не залишив, від виїзду ухилився внаслідок чого перейшов на нелегальне становище, чим порушив ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За порушення правил перебування на території України відносно ОСОБА_1 , Нікопольським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від 29.04.2021 року було складено протокол про адміністративне порушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

У зв`язку з наведеним Нікопольським РВ ГУДМС України прийнято рішенням № 2 від 29.04.2021 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано останнього залишити територію України у термін до 28.05.2021 року.

У визначений термін, до 28.05.2021 року, ОСОБА_1 територію України не залишив, від виїзду ухиляється, до теперішнього часу рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не виконується без поважних причин.

У ОСОБА_1 на даний час відсутній документ, що дає право на виїзд з України, у зв`язку з чим він самостійно покинути територію України не має можливості.

Позивач зазначає, що відсутність у відповідача дійсного паспортного документа свідчить про те, що він у подальшому ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі.

Враховучи викладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено слухати справу за правилами розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ у позовному провадженні, призначено судовий розгляд справи. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відзиву на позов від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило.

Представник позивача, Сузанський Ф.В. у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської федерації, має паспорт НОМЕР_2 виданий Г/К Росії Харків, від 03.02.2010 року, строк дії якого до 03.02.2015 року (а.с. 13).

29.04.2021 року Нікопольським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 001677 за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 8).

Постановою про накладення адміністративного стягнення Нікопольського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від 29.04.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Копія вказаної постанови отримана ОСОБА_1 29.04.2021 року (а.с. 9).

Рішенням Нікопольського РВ ГУДМС України у Дніпропетровській області від 29.04.2021 року за № 2 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено примусово повернути за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його залишити територію України у термін до 28.05.2021 року (а.с. 10).

Вказане рішення відповідачем не оскаржувалося, в добровільному порядку відповідач рішення не виконав.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що він приїхав на територію України у 1993 році в неповнолітньому віці разом з матір`ю до своєї бабусі, яка померла 1 2011 році, з території України ніколи не виїжджав у зв`язку з важкими сімейними обставинами (а.с. 14).

Статтею 26 Конституції України гарантовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,- за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст. 33 Конституції України, де також встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України.

З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також міжнародними договорами.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України передбачені ст. 288 КАС України.

Відповідно до ч. 3ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з ч. 13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно із ч. 1с т. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно ч. 5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року передбачено, що за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі прийнятого адміністративним судом рішення застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У судовому засіданні відповідач не оспорював обставин щодо незаконно перебування на території держави Україна.

Судом також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, в тому числі, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Судом встановлено, що відносно відповідача 29.04.2021 року ухвалено рішення про примусове повернення з України, яке ним не виконано. Доказів на підтвердження поважності причин невиконання рішення про примусове повернення відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України, оскільки відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України та проживання без дозволів на право перебування на території держави, не виконав рішення про його примусове повернення, доказів про наявність його постійного місця проживання на території України суду не надано, в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовлено, статусу біженця не надано, таким чином своїми діями останній порушив вимоги ст.ст.9,16,23,26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 70, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, який незаконно перебуває на території України, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців, з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення.

Рішення суду в частині затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складений 18.08.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева