Справа № 380/864/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/864/21 пров. № А/857/8285/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року (суддя Карп`як О.О., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Львів, дата складення повного тексту 30.03.2021р.),

в адміністративній справі №380/864/21 за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача в частині виплати ОСОБА_1 у серпні 2016 та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат у серпні 2016 та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

3) визнати протиправними дії відповідача в частині виплати ОСОБА_1 в період із липня 2015 року до березня 2018 року надбавки за кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за період із липня 2015 року до березня 2018 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за клас майстра - 11 відсотків посадового окладу;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби (01.08.2016) та на час звільнення із військової служби (04.02.2020) у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання;

6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби виходячи із грошового забезпечення станом на 01.08.2016 року у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання;

7) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

Відповідач Західне РУ Держприкордонслужби України позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 у серпні 2016 року та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат у серпні 2016 року та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 в період із липня 2015 року до березня 2018 року надбавки за кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію за період із липня 2015 року до березня 2018 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за клас майстра - 11 відсотків посадового окладу. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби (01.08.2016) та на час звільнення із військової служби (04.02.2020) у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби виходячи із грошового забезпечення станом на 01.08.2016 у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

З рішенням суду першої інстанції від 30.03.2021 року не погодився відповідач Західне РУ Держприкордонслужби України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону і не відповідає обставинам, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що допущені судом першої інстанції в процесі розгляду адміністративної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Щодо допомоги на оздоровлення скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірну щомісячну додаткову грошову винагороду необхідно включати до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з тих підстав, що позивач отримував такі виплати щомісячно, оскільки така винагорода не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується допомога на оздоровлення. Щодо надбавки за кваліфікацію та винагороди за тривалістю безперервної календарної військової служби, то стверджує апелянт, що аналіз правових норм з приводу спірних правовідносин та обставин справи вказує, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок надбавки за кваліфікацію та надбавки за тривалість безперервної календарної військової служби позивача, ніж це передбачено відповідальним виконавцем бюджетної програми - Адміністрацією Держприкордонслужби України. Відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила у його кошторисі (на відповідний рік протягом згаданої о періоду) і щомісячними розписами видатків, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Водночас, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не з`ясував участь Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України через призму його компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування регіонального управління у застосуванні обмежень при виплаті надбавки за класну кваліфікацію, передбачених наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про виконання бюджету», «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України» та постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу». Вказує апелянт, що позивач не надав суду переконливих доказів, а суд першої інстанції не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів відповідача щодо нарахованої та виплаченої позивачу надбавки за класну кваліфікацію та винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби в повному обсязі протягом спірного періоду, обмежився лише формальними висновками. Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, на думку скаржника, така може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості, з огляду на що позовні вимоги в частині нарахування компенсації втрати частини доходів були передчасними, тому не мали бути задоволеними. Також зазначає апелянт, що суд першої інстанції виніс діаметрально протилежне за змістом рішення, яке протирічить висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 30.03.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23.12.2014 №1150-ос останнього призначено на посаду начальника сектору документального забезпечення - секретаря колегії Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (а.с. 15-16).

Наказом Начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 15.01.2015 року №11-ос полковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу регіонального управління (а.с. 17).

Згідно наказу начальника Західного регіонального управління від 15.01.2015 №11-ос ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу регіонального управління і всі види забезпечення із 07.01.2015 та вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою начальника сектору документального забезпечення - секретаря колегії Західного регіонального управління з 08.01.2015.

Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 10.01.2020 №20-ос полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 18) та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 №38-ос виключено ОСОБА_1 із 04.02.2020 із списків особового складу, усіх видів забезпечення регіонального управління (а.с. 19).

Згідно відповіді Західного регіонального управління №12/2371 від 13.04.2020 року (а.с. 14), наданої на адвокатський запит представника позивача адвоката Каверіна С.М. (а.с. 13), повідомлено, що заборгованості із матеріального та грошового забезпечення перед полковником ОСОБА_1 відсутня; належна йому індексація грошового забезпечення за період з 2015 по 2020 роки виплачена в повному обсязі. Також до відповіді долучено копію розрахунку вислуги років на пенсію, витяг з послужного списку, копії контрактів, особистих карток грошового забезпечення при звільненні, довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення при звільнені, витяги з наказів (а.с. 15-19).

Позивач вважає, що йому як під час проходження військової служби так і при звільненні із неї грошове забезпечення виплачено у меншому ніж законодавчо визначеному розмірі.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до грошового атестату із попереднього місця служби (військова частина НОМЕР_2 ) та архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 - 2015 роки останньому по грудень 2014 року виплачувалась щомісячно надбавка за класну кваліфікацію 5,5 % посадового окладу у сумі 72,05 грн. на місяць (а.с. 21-23).

При прибутті до Західного регіонального управління та вступ на посаду із 08.01.2015 із огляду на архівні відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 припинено виплату надбавку за класну кваліфікацію із січня 2015 року та виплата такої відновлена із липня 2015 року у розмірі 5,5 % від посадового окладу 1200 грн. у сумі 66 грн. щомісячно (а.с. 24).

Виплата надбавки за класну кваліфікацію ОСОБА_1 щомісячно у розмірі 5,5 % від посадового окладу 1200 грн. у сумі 66 грн. із огляду на архівні відомості особистих карток грошового забезпечення за 2015 - 2018 роки здійснювалася до березня 2018 року (а.с. 25, 26).

У вказаних особистих картках грошового забезпечення наявна інформація про присвоєння (підтвердження) ОСОБА_1 класної кваліфікації «майстер» (накази Західного регіонального управління від 12.06.2015 № 282-аг, від 10.07.2017 №405-аг).

Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , останній призваний на військову службу із 01.08.1991 та таку проходив безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно наказу Західного регіонального управління від 03.02.2020 №38-ос із 04.02.2020.

Станом на 01.08.2016 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 25 років.

З огляду на архівну відомість особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік у серпні вказаного року розмір посадового окладу становив 1200 грн., а розмір окладу за військовим званням становив 135 грн..

Архівні відомості особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2020 роки не містять інформацію про виплату останньому одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 25 річної безперервної військової служби у розмірі двох посадових окладів і окладів за військовим званням, що становить недоплату 2670 грн. ((1200 грн. + 135 грн.) х 2).

Згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2018 роки останньому щомісячно із лютого 2016 року до лютого 2018 року включно виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена для військовослужбовців Державної прикордонної служби України із січня 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889) із урахуванням змін до пункту 1 внесених постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №704, який доповнено підпунктом 5 такого змісту: "5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення."

Згідно архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 та 2017 роки, останньому у серпні 2016 року та серпні 2017 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення 8289,38 грн. та 8389,50 грн..

При цьому, упродовж вказаних років, у тому числі у серпні 2016 та у серпні 2017 роках ОСОБА_1 щомісячно виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, розмір якої у серпні 2016 року становив 4973,63 грн. та у серпні 2017 року 5033,70 грн..

Згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , при здійсненні розрахунку та виплаті грошової допомоги на оздоровлення до розрахунку місячного грошового забезпечення для виплати вказаної грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009 року, з наступними змінами та доповненнями (далі -Положення) особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Згідно з абзацом другим п.292 Положення, після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині виплати ОСОБА_1 у серпні 2016 року та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, суд першої інстанції обґрунтованого врахував наступне.

Згідно ч.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Постановою №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи від 02.02.2016 №73, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №217/28347 (далі Інструкція №73) визначено порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Держприкордонслужбі, регіональних управліннях Держприкордонслужби, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Держприкордонслужби, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Держприкордонслужби (далі органи Держприкордонслужби), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі винагорода).

Відповідно до п.2 Інструкції №73, виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Достовірно встановлено судом, що згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2018 роки, останньому щомісячно виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена для військовослужбовців ДПС України із січня 2016 згідно Постанови №889 із врахуванням змін до п.1, внесених постановою КМУ №704 від 16.09.2015.

Згідно архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2017 роки, останньому у серпні 2016 та серпні 2017 виплачено грошову допомогу на оздоровлення 8289,38 грн. та 8389,50 грн відповідно.

При цьому, упродовж вказаних років, у тому числі і у серпні 2016 та 2017 роках ОСОБА_1 щомісячно виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, розмір якої в серпні 2016 становив 4973,63 грн. та у серпні 2017 року становив 5033,70 грн..

У складі місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалась допомога на оздоровлення ОСОБА_1 , не враховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

Як на підставу для виплати позивачу допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач посилаються на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 №73, відповідно до п.8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Застосовуючи вищенаведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд правильно врахував пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Як встановлено частиною 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Вказане питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 у вищезазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: "Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення".

Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон №2262-XII), який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Враховуючи наведене, щомісячна додаткова грошова винагорода має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №320/7310/16-а від 06.03.2019 року, № 560/589/17 від 12.06.2019 року, №569/8920/16-а від 27.11.2019 року, № 295/11615/17 від 30.09.2020 року, №620/3346/19 від 26.02.2021 року, №240/1095/20 від 29.12.2020 року.

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 №1.380.2019.003718 зазначив наступне: "питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 522/2738/17 у даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі №761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі №820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі №815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі №809/1489/16".

Приймаючи до уваги наведені висновки Верховного Суду, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Водночас, представник відповідача посилається на практику, яка містить протилежні правові висновки, згідно з якими винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вказане свідчить, що правові висновки у практиці не містять однозначної думки з приводу правовідносин щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу сум грошового забезпечення військовослужбовців, що, у свою чергу, вказує на нечіткість та неточність чинного законодавства у спірних правовідносинах.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№23759/03 та №37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський Суд з прав людини, зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 19.10.2020 по справі №826/2205/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач протиправно не включив позивачу до розрахунку допомоги на оздоровлення у серпні 2016 та серпні 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Не включення відповідачем позивачу до розрахунку допомоги на оздоровлення у серпні 2016 та серпні 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди призвело до отримання позивачем допомоги на оздоровлення у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині виплати ОСОБА_1 в період із липня 2015 року до березня 2018 року надбавки за кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, суд першої інстанції обґрунтованого врахував наступне.

Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі Постанова №1294), до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

На виконання п.2 Постанови №1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України України (чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція №425), пунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Згідно наказу начальника Західного регіонального управління від 15.01.2015 №11-ос ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу регіонального управління і всі види забезпечення із 07.01.2015 та вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою начальника сектору документального забезпечення - секретаря колегії Західного регіонального управління з 08.01.2015.

Відповідно до грошового атестату із попереднього місця служби (військова частина НОМЕР_2 ) та архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 - 2015 роки, позивачу по грудень 2014 року виплачувалась щомісячно надбавка за класну кваліфікацію 5,5 % посадового окладу у сумі 72,05 грн. на місяць.

Згідно архівних відомостей особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 , із січня 2015 року було припинено виплату надбавки за класну кваліфікацію та відновлено виплату такої із липня 2015 року у розмірі 5,5 % від посадового окладу 1200 грн. у сумі 66 грн. щомісячно, яка здійснювалася до березня 2018 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 присвоєно клас майстра, класної кваліфікації «майстер» (накази Західного регіонального управління від 12.06.2015 №282-аг, від 10.07.2017 № 405-аг). При тому, надбавка за кваліфікацію йому виплачувалась не у повному розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою №1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Відповідно до п.2 Постанови №1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 11 Постанови №1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Згідно із п.3.13.1. Інструкції №425, особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас майстра присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка у розмірі 11 відсотків посадового окладу.

Таким чином, Інструкцією №425 було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію.

Такий порядок застосування правових норм щодо виплати грошового забезпечення, до складу якого входять додаткові види, зокрема, і надбавка за кваліфікацію, відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі №808/8403/13-а.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати надбавки за кваліфікацію позивачу за період з липня 2015 року до березня 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року за №425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення, а тому суд правильно вважав, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25 річної календарної військової служби (01.08.2016) та на час звільнення із військової служби (04.02.2020) у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з такого.

Додатком 25 до Постанови №1294, для військовослужбовців встановлено винагорода за тривалість безперервної військової служби, посадовий оклад і оклад за військовим званням (військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1,0 за 15 років; 1,5 за 20 років; 2 за 25 років; 2,5 за 30 років; 3 за 35 і кожні наступні п`ять років.

Підпунктом 3.25.1 Інструкції №425 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1,0; 20 років - 1,5; 25 років - 2,0; 30 років - 2,5; 35 років і кожні наступні п`ять років - 3,0.

Винагорода виплачується за місцем штатної служби за наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - за наказами вищих начальників (командирів) за підпорядкованістю.

У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.

До видів грошового забезпечення віднесена й винагорода за тривалість безперервної військової служби (пункт 3.25 Інструкції №425), яка виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби.

Таким чином, Інструкцією №425 було упорядковано перелік, розмір та порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить і винагорода за тривалість безперервної військової служби.

Судом встановлено, що відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , позивач призваний на військову службу із 01.08.1991 та таку проходив безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно наказу Західного регіонального управління від 03.02.2020 № 38-ОС із 04.02.2020. Станом на 01.08.2016 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 25 років.

Матеріалами справи підтверджено, що за 2016 - 2020 роки ОСОБА_1 не було проведено виплату одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 25 річної безперервної військової служби у розмірі двох посадових окладів і окладів за військовим звання.

Отже, суд першої інстанції достовірно встановив протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 винагороди за тривалість 25 років безперервної календарної військової служби у розмірі 2 посадового окладу і 2 окладів за військовим званням у період із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби (01.08.2016) та на час звільнення із військової служби (04.02.2020), а відтак і наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати", суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступне.

Виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати регулюється нормами Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон №2050-ІІІ), а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159).

Згідно із статтями 1 та 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до пункту 1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно із пунктом 3 Порядку №159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких віднесено заробітну плату (грошове забезпечення).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, які не мають разового характеру. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України №2050-ІІІ та окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені, що відповідає правовій позиці Верховного Суду, що наведені у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа №521/940/17).

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, що нарахування компенсації втрати частини доходів може бути нараховано лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо: визнання протиправними дій відповідача в частині виплати позивачу у серпні 2016 року та серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889; виплати позивачу в період із липня 2015 року до березня 2018 року надбавки за кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; невиплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби (01.08.2016) та на час звільнення із військової служби (04.02.2020) у розмірі 2-х посадових окладів та 2-х окладів за військове звання та зобов`язання відповідача виплатити належні позивачу спірні виплати, підлягаю задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на спірні суми за весь час затримки таких виплат по день їх фактичної виплати.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Колегія суддів також зазначає, що згідно п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в адміністративній справі №380/864/21 за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький