Справа № 240/3514/21
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Житомир справа № 240/3514/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати належних заборгованих сум, не сплачених під час звільнення в останній день;

- стягнути з відповідача 6737,51 грн середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі, 4436,22 грн невиплаченої заборгованої заробітної плати з врахуванням коефіцієнту корегування, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.12.2020 по день ухвалення судом рішення у справі, з підстав порушення законодавства про працю.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що всупереч положенням, передбаченим ч.1 ст.116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, відповідач з ним так і не розрахувався повністю ні під час звільнення, ні на момент звернення до суду з даною позовною заявою. Крім того, ні після звільнення, ні після поновлення відповідач всупереч чинному на момент виникнення та існування спірних правовідносин чинному законодавству не здійснив нарахування та виплату відкорегованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення за період з 01.01.2020 та до 10.06.2020. Просив адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою від 18.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 07.04.2021 о 10:00.

В підготовчому засіданні 07.04.2021 оголошено перерву до 26.04.2021 в зв`язку з необхідністю ознайомлення позивачем з відзивом та підготовкою відповіді.

19.04.2021 Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області подано до суду відзив на адміністративний позов, з проханням відмовити позивачу у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві.

26.04.2021 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті розпочато в цьому ж судовому засіданні. Оголошено перерву до 12.05.2021 у зв`язку з необхідністю долучення копії документів.

В судових засіданнях 12.05.2021 та 26.05.2021 позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на досліджені докази та доводи викладені в позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях.

Представник ГТУ юстиції у Житомирській області у судовому засіданні позов не визнала, просила суд позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на міркування наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ ГТУЮ у Житомирській області від 24.12.2019 №2379/1 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Житомирській області;

- поновлено ОСОБА_1 з 28.12.2019 на посаді начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Житомирській області;

- зобов`язано ГТУЮ у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 по день ухвалення судового рішення;

- визнано протиправним та скасовано рішення Центрально-Західного МРУМЮ, викладене у формі листа від 22.01.2020, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 26.12.2019;

- зобов`язано Центрально-Західне МРУМЮ повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 26.12.2019 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області і нарахування та виплати середнього заробітку в межах суми за один місяць підлягало негайному виконанню.

Частиною 1 статті 371 КАС України визначено, що негайному виконанню підлягають рішення суду, зокрема про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, присудження виплати заробітної плати. іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяиь.

У випадках, визначених КАС України, якщо судом допущено негайне виконання рішення суду, це є підставою для його виконання до набрання ним законної сили.

Відповідно до чинного законодавства України, судове рішення може бути виконано в добровільному або в примусовому порядку.

Добровільний порядок виконання рішення суду полягає у тому, що у роботодавця виникає обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Примусовий порядок виконання рішення суду передбачає звернення працівника до державного чи приватного виконавця з заявою про примусове виконання судового рішення, яке має бути ними виконане невідкладно.

Частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на Іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП).

Судовою практикою вироблено позицію, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Верховний Суд у справі № 521/1892/18 від 17.06.2020 зазначив, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Судом встановлено, що 10.06.2020 за участі ОСОБА_1 та представника ГТУЮ у Житомирській області в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі №240/455/20 за позовом ОСОБА_1 до ГТУЮ у Житомирській області.

11.06.2020 ОСОБА_1 під час особистого прийому керівника усно та шляхом направлення поштовим зв`язком заяви, звернувся до відповідача з заявою про результати розгляду судом справи №240/455/20 та виконання судового рішення в частині негайного поновлення на посаді.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 30.06.2020 за № 15/03, на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 240/455/20, ОСОБА_1 було поновлено з 28.12.2019 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, із збереженням 6 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби, з посадовим окладом в розмірі 7050,00 грн.

З відповідним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 30.06.2020, про що свідчить його особистий підпис, дата та ПІБ знизу цього наказу.

З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, Верховний Суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Положення КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року №813/593/17, від 24 вересня 2019 року №826/16191/17.

Суд відхиляє аргументи відповідача стосовно неможливості виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі із-за відсутності такого рішення, яке має бути пред`явлено до виконання чи виконавчого листа.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 6737,51 грн. ( 518,27грн. x 13 днів) середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення його на роботі з 11.06.2020 по 30.06.2020.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 4436,22 грн невиплаченої заборгованої заробітної плати з врахуванням коефіцієнту корегування, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.12.2020 по день ухвалення судом рішення у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку, зокрема, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 102 від 06.02.2019 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році», за посадою яку займав Позивач у справі у 2019 році - начальник відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, було встановлено оклад в розмірі 6480 грн.

На підставі вищевказаної постанови Уряду та з урахуванням вимог Порядку № 100, Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області було надано Позивачу на його вимогу довідку про його середньоденну заробітну плату, яка складала 518,27 грн.

З врахуванням вищевказаної довідки про середньоденну заробітну плату, на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, позивачу було нараховано і виплачено середній заробіток за час його вимушеного прогулу з 28.12.2019 по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.07.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Судом встановлено, що на момент надання ОСОБА_1 довідки про його середньоденну заробітну плату, за позивачем не зберігався середній заробіток, а тому при розрахунку виплат, які провадяться у розмірі середньомісячної (середньоденної) заробітної плати, коригування здійснюється лише тоді, коли підвищення посадових окладів (тарифної ставки) відбулося в розрахунковому періоді.

Оскільки, у жовтні-листопаді 2019 року (останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата) підвищення посадових окладів не відбувалося, тому середньоденна заробітна плата коригуванню не підлягає.

Вищенаведене свідчить про дотримання Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області вимог, вищезазначеного Порядком № 100 та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.07.1992.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задоволено частково:

Скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), викладеного у формі листа від 22.01.2020, та зобов`язання Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 26.12.2019 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні. Направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року залишено без змін.

Також слід зазначити про те, що з моменту поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на підставі наказу № 15/03 від 30.06.2020, позивачу виплачувалась заробітна плата з урахуванням посадового окладу з коефіцієнтом коригування 7050,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про передчасність позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 4436,22 грн невиплаченої заборгованості по заробітній платі з врахуванням коефіцієнту корегування, за 01.01.202 по 10.06.2020 та середнього заробітку, за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.12.2020 по день ухвалення судом рішення у справі з огляду на направлення Верховним судом на новий розгляд частини позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 по день ухвалення судового рішення, 10.06.2020.

Отже, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі з врахуванням коефіцієнту корегування, відсутні й підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.12.2020 по день ухвалення рішення у справі.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у невиплаті заборгованих сум, не сплачених під час звільнення в останній день, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її; права, свободи або інтереси.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 464/5990/16-а від 03.06.2020 року.

Аналізуючи вищезазначені правові норми, суд враховує, що право на захист виникає у випадку порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

При цьому, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний. (правова позиція визначена постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі № 320/5970/17 від 11.08.2020).

Враховуючи вищезазначене та аналізуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо невиплати середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 6737,51 грн. середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення його на роботі з 11.06.2020 по 30.06.2020 та щодо визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у невиплаті належних заборгованих сум ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 908 грн. (квитанція від 5.03.2021) підлягають відшкодуванню шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 44, 46, 47, 162, 241- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м.Житомир,10014 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо невиплати середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 6737,51 грн середньої заробітної плати внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м.Житомир,10014 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко