Справа № 280/4564/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Справа № 280/4564/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя пр. Соборний, буд. 158 Б, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сформувати та надати ОСОБА_1 подання, передбачене пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири №1269 від 26.04.2021 року, у розмірі 7 842 (сім тисяч вісімсот сорок дві) гри. 80 коп..сплаченого згідно з квитанцією№26-451029/1 від 26.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.04.2021 за договором купівлі-продажу №1269, посвідченого Бугрім О.В. приватним нотаріусом ЗМНО, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Стверджує, що вказану квартиру позивач придбав вперше, що підтверджується інформаційною довідкою №255924169 від 11.05.2021, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Посилається на те, що ним було сплачено 7842 грн. 80 коп. збору, що відповідає 1% від вартості квартири, та підтверджується квитанцією AT «БАНК АЛЬЯНС» № 26-451029/1 від 26.04.2021. Вказує, що 13.05.2021 представником ОСОБА_1 направлено заяву до ГУ ПФУ в Запорізькій області про повернення безпідставно сплаченого збору у сумі 7 842 грн. 80 коп. Проте, 28.05.2021 представник позивача отримав лист від 27.05.2021 №0800-0605-8/36221 про відмову у вжитті заходів з метою повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 7 842 (сім тисяч вісімсот сорок дві) грн. 80 коп. Вважає відмову пенсійного органу в поверненні коштів безпідставною та просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 10.06.2021 вх. № 33344 вказав, що питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до Порядку № 1740 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 вирішується при нотаріальному посвідченні договорів купівлі - продажу нерухомого майна за умови надання нотаріусу документів, що підтверджують звільнення від сплати збору, які зазначені у п. 15-2 Порядку № 1740, але позивачем сплачено збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна та не надано документів якими були би встановлені підстави для звільнення відповідача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Стверджує, що надані позивачем документи не можна вважати належними та допустимими доказами відсутності у особи обов`язку сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, як особі яка вперше придбала житло, тому, що в матеріалах доданих до позову зазначені дві адреси та за якою адресою житло придбалось у перше невідомо. З огляду на викладене, просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 08.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4564/21. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

26.04.2021 за договором купівлі-продажу №1269, посвідченого Бугрім О.В. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 було сплачено 7 842 грн. 80 коп. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що відповідає 1% від вартості придбаної квартири, та підтверджується квитанцією AT «БАНК АЛЬЯНС» № 26-451029/1 від 26.04.2021.

13.05.2021 представником позивача направлено заяву до ГУ ПФУ в Запорізькій області, де він просив сформувати та подати до Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 842 (сім тисяч вісімсот сорок дві) грн. 80 коп.

Листом № вих. 0800-0605-8/36221 від 27.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви, з посиланням на те, що оскільки при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу за результатом розгляду поданих позивачем документів не було встановлено підстав звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, підстави для повернення відсутні. Крім того, вказано, що до заяви не були додані документи, передбачені пп. «в» п. 15-2 Порядку 1740, зі змінами, внесеними постановою КМУ від 23.09.2020 № 866.

Не погодившись із відмовою у поверненні коштів, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

За змістом пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Пунктом 8 частини 1 статті 2 цього Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовані Порядком №1740.

Згідно з абзацом 1 пункту 15-1 Порядку №1740 (тут й надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За положеннями пункту 15-2 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу змісту наведених норм слідує, що особа, яка вперше придбає житло, за умови подання нотаріусу документів, передбачених пунктом "в" пункту 15-2 Порядку №1740, не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна.

Як встановлено судом, підставою для відмови у видачі подання про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування стало те, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2021 нотаріусом не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати вказаного збору, а відповідач не є уповноваженим органом щодо вирішення наведеного питання.

Разом з тим, суд враховує що у разі, коли особа не реалізувала право на подання документів, що посвідчують її право на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна, під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, це не позбавляє її права на звернення до органу Пенсійного фонду із заявою щодо повернення помилково сплаченої суми збору.

За положеннями пункту 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787) передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Між тим, згідно з додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 року №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 (збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна) покладено на Пенсійний фонд України.

Отже, саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок прийняття рішень про наявність чи відсутність підстав для повернення коштів на обов`язкове державне пенсійне страхування.

У листі від 27.05.2021 №0800-0605-8/36221 відповідач, крім іншого, звернув увагу на те, що позивач не надав до заяви документи, передбачені підпунктом "в" пункту 15-2 Порядку №1740.

За нормами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд звертає увагу, що критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Як встановлено судом, до заяви позивача про повернення помилково сплаченого збору було додано інформаційну довідку №255924169 від 11.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо ОСОБА_1 . Крім того, у своїй заяві позивач зазначив, що квартиру придбав вперше та до 26.04.2021 не придбавав жодного нерухомого майна.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач взагалі не надав документів, передбачених підпунктом "в" пункту 15-2 Порядку №1740, не відповідають дійсності, та дають підстави для висновку, що відповідач при прийнятті рішення за заявою позивача від 12.05.2021 належним чином не розглянув заяву позивача та додані до неї документи, не надав оцінку доводам, зазначеним у цій заяві, та не перевірив право позивача на повернення збору, як особи, яка вперше придбавала житло.

З огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що при прийнятті рішення про відмову у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідач не врахував всі обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому таке рішення є протиправним та з метою ефективного захисту порушеного права позивача підлягає скасуванню.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, про те, що на сьогодні в Україні не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та, відповідно, органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла, у зв`язку з чим Пенсійний фонд не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно.

Так, у постанові від 03.07.2018 у справі №819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити факт придбання нерухомого майна конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30.11.2018 у справі №819/976/17 та від 19.06.2018 у справі №607/14722/16-а, від 30.09.2019 у справі №819/1727/16.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача сформувати та надати позивачу подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, пунктом 5 Порядку №787 визначено, що у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Відповідно до пункту 10 Порядку №787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що процедура повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, складається з декількох етапів: підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, подання про повернення коштів; надання органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, підготовленого подання платнику; звернення платника із відповідним поданням та заявою довільної форми до головного управління Казначейства.

Суд зазначає, що оскільки відповідач у спірних правовідносинах належним чином не розглянув заяву позивача та додані до неї документи та не перевірив право позивача на повернення збору, як особи, яка вперше придбавала житло, та враховуючи те, що суд не може підміняти собою виконання таким органом покладених на нього функцій, то зобов`язання відповідача підготувати та надати позивачу подання про повернення коштів, у даному випадку є передчасним.

За встановленими обставинами належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.05.2021 щодо повернення помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 7 842,80 грн.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими до матеріалів справи письмовими доказами, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в сумі 454,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо правової допомоги, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що з метою отримання правничої допомоги 11.05.2021 укладено договір № КЄГ/2021 про надання правової допомоги з адвокатом Аксьоновою С.В.

Також, між сторонами підписаний акт виконаних робіт, згідно якого адвокатом надано правову допомогу: у вигляді позову до Запорізького окружного адміністративного суду вартістю - 2000грн.

До матеріалів позову долучена квитанція № Р24АС1598 від 03.06.2021 про сплату 2950 грн.

Дослідивши подані докази суд доходить висновку що з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), характеру спору у справі яка є типовою, а також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг становить 1000,00 грн.

Клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлено, лише у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на неспівмірність розміру витрат на правову допомогу та відсутність доказів її понесення. При цьому, пенсійний орган не надає доказів щодо неспівмірності таких витрат.

Натомість, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з підготовкої позовної заяви та інших документів є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя пр. Соборний, буд. 158 Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлене листом від 27.05.2021 №0800-0605-8/36221, про відмову ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією AT «БАНК АЛЬЯНС» № 26-451029/1 від 26.04.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.2021 щодо повернення помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією AT «БАНК АЛЬЯНС» № 26-451029/1 від 26.04.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.08.2021.

Суддя Л.Я. Максименко