Справа № 160/6891/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6891/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №160/6891/21 за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар`єр" про застосування заходів реагування,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» про застосування заходів реагування.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року позовну заяву заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» про застосування заходів реагування повернуто заявнику на підставі п.7 ч.4 ст. 169 КАС України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подано апеляційну скаргу, в якій останній просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що заявлені повноваження прокурора в цій справі як представника позивача (суб`єкта владних повноважень), не обґрунтовані обставинами, які є обов`язковою умовою для суду при вирішенні питання допуску прокурора до участі у справі, оскільки до матеріалів позову не додано доказів правомірності представництва прокуратурою інтересів позивача, та, зокрема, правомірності звернення до суду з цією позовною заявою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, питання, пов`язані з участю прокурора у судовому процесі, врегульовані статтями 53, 54 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Пунктом сьомим частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване, проте не на представництво інтересів суспільства в цілому.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.

Тобто, підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом, який, окрім іншого, визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, зокрема, стосовно представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII).

За положеннями частин першої, третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист кого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку зі наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/18.

Крім того колегія суддів зазначає, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, приведеного у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16), що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Виходячи з наявних у справі доказів суду апеляційної інстанції встановив, що на виконання ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Дніпропетровською обласною прокуратурою з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді на адресу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу 08.02.2021 за № 15/3-60вих-21 направлено лист про надання інформації про вжиті заходи реагування, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про зупинення або припинення господарської діяльності ТОВ «Любимівський кар`єр», чим фактично повідомлено Держекоінспекцію про порушення інтересів держави та надано можливість самостійно відреагувати на виявлені порушення інтересів держави у належний спосіб.

Листом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу від 25.02.2021 № 3-1546-10 повідомлено, що Держекоінспекція не звертатиметься до суду із позовом про зупинення або припинення господарської діяльності ТОВ «Любимівський кар`єр» за наслідками раніше проведеним Державною екологічною інспекцією перевірок.

Крім цього, Державна екологічна інспекція Придніпровського округу повідомила прокуратуру про те, що проведеними у 2019-2020 роках заходами державного (нагляду) контролю Держекоінспекцією встановлено факт здійснення відповідачем господарської діяльності з порушенням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а саме здійснення планової діяльності за відсутності оцінки впливу на довкілля.

Внесені Держекоінспекцією на адресу ТОВ «Любимівський кар`єр» приписи про усунення порушень вимог законодавства, в частині необхідності отримання висновку оцінки впливу на довкілля, підприємством до цього часу не виконано, порушення закону не усунуто, та вже тривають понад 2 роки з часу їх виявлення Держекоінспекцією.

Зазначене підтверджує, що Державна екологічна інспекція Придніпровського округу ще у 2019 року була обізнана про порушення інтересів держави та додатково проінформована листом обласної прокуратури від 08.02.2021 за № 15/3-60вих-21. Проте до цього часу належних заходів реагування не вжила, що свідчить про її бездіяльність, яка полягає у не зверненні у розумний строк до суду за захистом порушених інтересів держави з позовом про зупинення або припинення господарської діяльності ТОВ «Любимівський кар`єр» у зв`язку із відсутністю оцінки впливу на довкілля.

Дніпропетровською обласною прокуратурою листом від 16.04.2021 №15/3-219вих-21 повідомлено Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу про звернення до суду з позовом про застосування до ТОВ «Любимівський кар`єр» заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді зупинення господарської діяльності, яка відповідно до законодавства потребує оцінки впливу на довкілля, а саме діяльності, пов`язаної із видобуванням корисних копалин.

Таким чином, прокурором дотримано процедуру, передбачену ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме: попередньо, до звернення до суду з позовом, фактично повідомлено уповноважений орган про порушення інтересів держави, чим надано цьому органу можливість самостійно відреагувати на виявлені порушення інтересів держави у належний спосіб у розумний термін.

Суд не врахував, що прокурор звернувся з позовом до суду 27.04.2021, тобто фактично після спливу майже 2 місяців та 18 днів після того, як прокурор надав можливість уповноваженому органу самостійно відреагувати на виявлені порушення інтересів держави, а також те, що Держекоінспекції про наявність факту порушення природоохоронного законодавства було відомо ще з 23.08.2019 року (дата складання першого акта перевірки ТОВ «Любимівський кар`єр»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалась причини неможливості здійснення Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу захисту інтересів держави, про це свідчить те, що поза увагою суду залишилось звернення прокуратури до позивача з відповідним листом стосовно питання звернення останнім до суду з відповідним позовом.

З урахуванням викладено, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішені питання про повернення позовної заяви не враховано всіх доказів, наданих стороною, що, як наслідок, стало підставою для передчасних висновків щодо повернення позовної заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати та матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №160/6891/21- скасувати.

Справу № 160/6891/21 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко