Справа № 163/1011/21
Суддя: Шеремета С. А.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1011/21
Провадження № 2-а/163/32/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби (третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ) про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить скасувати постанову Волинської митниці ДФС № 4288/20500/18 від 22 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил відносно позивача.

Заявлені вимоги представник обґрунтував тим, що 18 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 ввіз на митну територію України автомобіль «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 (країна реєстрації - ЕЕ). 04 квітня 2021 року у торговельному закладі при здійсненні покупки позивач дізнався про заблокування його банківських рахунків, а 20 квітня 2021 року йому стало відомо, що причиною цього є винесена стосовно нього оскаржувана постанова від 22 серпня 2018 року, якою його притягнуто до відповідальності за не вивезення автомобіля з України у встановлені строки. Вважає, що відповідач виніс цю постанову з порушенням вимог Митного кодексу України, оскільки розглянув справу за відсутності позивача. При цьому, протокол про порушення митних правил складався у відсутності позивача, жодних повідомлень від Волинської митниці ДФС останній не отримував, тому не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно, не зміг скористатися передбаченими ст.498 МК України правами, у тому числі щодо надання пояснень, бути присутнім під час розгляду протоколу, користуватися правовою допомогою тощо. Крім цього, 04 лютого 2019 року третя особа ОСОБА_2 у встановлені строки та порядку здійснив розмитнення цього автомобіля зі сплатою митних платежів та 8500 гривень добровільного внеску, передбаченого Законом України від 08.11.2018 року № 2612-VІІІ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України». У зв`язку із цим та з урахуванням зворотної дії в часі Закону в силу приписів Конституції України, вважає, що діючі норми законодавства виключають наявність самої події адміністративного правопорушення та дають підстави для звільнення позивача від відповідальності за передбачене ч.3 ст.470 МК України порушення митних правил. Зауважив, що Закон від 08.11.2018 року № 2612-VІІІ не містить будь-яких обмежень стосовно того, хто саме має сплатити добровільний внесок в сумі 8500 гривень для звільнення від відповідальності за порушення митних правил: особа, яка притягується до відповідальності, чи інша особа. Тому сплата третьою особою ОСОБА_2 добровільного внеску при розмитненні автомобіля звільняє позивача ОСОБА_1 від відповідальності за ч.3 ст.470 МК України щодо недотримання строку митного режиму автомобіля «Транзит», оскільки за таких обставин останній добровільно поніс відповідальність за порушені строки і умови митного режиму ввезення автомобіля, через що згідно ст.61 Конституції України не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови обмежив право позивача здійснити митне оформлення на умовах сплати добровільного внеску. За таких обставин вважає, що постанова митниці є неправозгідною і підлягає скасуванню.

На позовну заяву представник відповідача подав відзив, у якому зазначив, що митницею правильно вирішено питання щодо кваліфікації дій позивача, в діях якого у справі про порушення митних правил №4288/20500/18 встановлено ознаки порушення митних правил за ч.3 ст.470 МК України; постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України; адміністративне стягнення накладене в межах передбаченого ст.467 МК України строку. ОСОБА_1 викликався на митницю для з`ясування обставин рекомендованим листом, який повернувся на митницю за закінченням строку зберігання. Примірник протоколу надсилався ОСОБА_1 також рекомендованим листом. Знаючи про покладені обов`язки щодо вивезення автомобіля, позивач їх умисно не виконував і виконувати не збирався, на розгляд справи не з`явився, тому розгляд проведено без його участі, при цьому митницею було вжито всіх можливих заходів для забезпечення всіх процесуальних прав позивача, передбачених ст.498 МК України. Разом з тим, позивачем не було надано жодних документів, що підтверджували б наявність обставин непереборної сили або аварії чи протиправних дій третіх осіб. Посилання позивача на розмитнення автомобіля вважає абсурдним, оскільки постанова стосовно нього винесена 22.08.2018 року, набрала законної сили 01.09.2018 року, а розмитнення проведене лише 04.02.2019 року. Відтак, позивач не звільняється від сплати штрафу за ч.3 ст.470 МК України, оскільки митне оформлення автомобіля здійснене після набрання постановою юридичної сили. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача засобами електронного зв`язку надіслав відповідь на відзив, яка за своїм змістом щодо обставин справи і правового обґрунтування є аналогічною позовній заяві.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник позивача та третьої особи надіслав електронною поштою заяву, у якій просив позов задовольнити та розглядати справу за його і його довірителів відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки його представника не сповістив, будь-яких клопотань щодо процедури розгляду справи не подав.

З огляду на викладене суд розглянув справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України, оскільки не вбачає перешкод для такого розгляду.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно із витягом із даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску 18 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост "Доманове" Волинської митниці ДФС автомобіль «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у режимі «транзит», при цьому ознайомившись із вимогами ст.ст.95, 470, 485 МК України.

У відповідності до ст.95 МК України автомобіль підлягав вивезенню у крайній строк до 28 травня 2018 року.

09 серпня 2018 року старший державний інспектор Волинської митниці ДФС Назарук Д.А. склав щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил №4288/20500/18 за ознаками ч.3 ст.470 МК України. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 перевищив встановлений ст.95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 (країна реєстрації - ЕЕ) більше ніж на 10 діб.

Протокол складався за відсутності ОСОБА_1 та у ньому вказано, що останньому був надісланий лист від 30 травня 2018 року, однак на цей виклик для з`ясування усіх обставин не вивезення автомобіля він не з`явився.

Протокол із повідомленням про розгляд справи 22 серпня 2018 року був надісланий митницею на адресу ОСОБА_1 09 серпня 2018 року рекомендованим листом.

22 серпня 2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацький Є.С. виніс оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідно до змісту протоколу №4288/20500/18 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 та 22 серпня 2018 року була надіслана митницею на його адресу.

04 лютого 2019 року третьою особою ОСОБА_2 здійснено митне оформлення автомобіля «BMW», кузов НОМЕР_2 , та сплачено до Державного бюджету добровільний внесок в сумі 8500 гривень, що підтверджується копією електронної митної декларації №UA100110/2019/114670 та листом Київської митниці Держмитслужби від 07 квітня 2021 року №7.8-5/28.3/11/6975.

Враховуючи обґрунтування позову, суд виходить із наступних норм митного законодавства України.

У статті 498 МК України визначено, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

Частинами 1, 4 статті 526 МК України встановлено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, Митним кодексом України визначено порядок провадження у справі про порушення митних правил, визначено зокрема право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності знати про час і місце розгляду справи, брати участь у розгляді справи, подавати пояснення та заперечення.

Крім цього, Митним кодексом України визначено єдину обов`язкову умову розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: розгляд справи може відбуватись за відсутності особи, яка притягається до відповідальності лише в разі, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Дотримання наведених правил є передумовою належного розгляду справи про порушення митних правил, тобто в порядку, передбаченому МК України.

Представник позивача у позовній заяві зазначає, що позивача ОСОБА_1 не було повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення митних правил, тому оскаржувана постанова прийнята посадовою особою митниці з порушенням вимог ст.526 МК України.

В наданих суду матеріалах справи про порушення митних правил міститься адресоване повідомлення ОСОБА_1 за №ФОП-6436/20/03-70-67/20 від 30.05.2018 року, в якому зазначено про необхідність його прибуття до Волинської митниці ДФС для дачі пояснень та запровадження протоколу про порушення митних правил, яке надіслано рекомендованим листом. Цей лист повернувся на митницю без вручення ОСОБА_1 за закінченням строку зберігання.

Листом №ФОП-10358/20/03-70-67/20 від 09.08.2018 року ОСОБА_1 надіслано примірник протоколу про порушення митних правил №4288/20500/18 із зазначенням про розгляд справи 22.08.2018 року (рекомендований лист з трек-номером №124).

Жодних відомостей про рух цього поштового відправлення в адресу позивача та інформації про вручення листа з трек-номером 124 матеріали справи про порушення митних правил не містять. Перевіркою даних про рух вказаного листа на інтернет-сайті Укрпошти судом встановлено відсутність на момент розгляду справи даних для відображення про рух поштового відправлення за трек-номером 124.

Зазначене вочевидь позбавило позивача можливості ознайомитись з правами та обов`язками, надати пояснення, подати докази, скористатись послугами адвоката тощо. Порушення органами державної влади встановленої законом процедури здійснення контрольних повноважень, зокрема, позбавлення права на участь особи, щодо якої здійснюють контрольні заходи, є істотним, а не формальним порушенням.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 червня 2018 року, від 29 березня 2019 року у справах, відповідно, № 806/2554/16, №502/1664/16-а.

У зв`язку із наведеним, твердження представника позивача про неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи, порушення його права на захист, бути присутнім під час розгляду протоколу та надавати пояснення, знайшло своє підтвердження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку мало місце порушення відповідачем норм процесуального права при розгляді справи, що в свою чергу зумовило порушення прав позивача, передбачених ст. 498 Митного кодексу України, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом п.4 ч.1 ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду.

Отже, з огляду на встановлені процесуальні обставини розгляду посадовою особою митниці справи про порушення митних правил відносно позивача, за яких останній не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, суд дійшов висновку про існування безумовної підставою для скасування оскаржуваної постанови відповідно до п.4 ч.1 ст.531 МК України.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Встановлена судом підстава для скасування оскаржуваної постанови свідчить про необхідність направлення справи до Волинської митниці на новий розгляд, проте суд не вбачає доцільним приймати таке рішення в силу положень ч.1 ст.467 МК України, яка визначає строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил.

У справі встановлено, що днем виявлення митним органом правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України є 30 травня 2018 року, що доводиться копією листа Волинської митниці ДФС від цієї ж дати за № ФОП-6436/20/03-70-67/20.

Відтак, передбачений ч.1 ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення у справі за протоколом № 4288/20500/18 на даний час уже сплив.

За таких обставин продовження провадження в справі суперечитиме положенням ст.467 МК України та ст.247 КУпАП.

Оскільки на час винесення оскаржуваної постанови не було даних про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а збирання доказів поза строком накладення стягнення суперечитиме закону, суд вважає, що порушення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, неповідомлення про час та місце розгляду справи, порушення права на захист, бути присутнім під час розгляду протоколу та надання пояснень, є безумовною підставою для визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови відповідно до положень п.4 ч.1 ст.531 МК України, тому подальше дослідження обґрунтування позову щодо відсутності події порушення митних правил та наявності підстав для звільнення позивача від відповідальності на підстав п.93 розділу ХХІ Прикінцевих та перехідних положень МК України, а також заперечень відповідача, зазначених у відзиві із цього приводу, є недоцільним.

У зв`язку з цим та відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України позов підлягає повному задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розмір такого прожиткового мінімуму визначено у 2270 гривень.

Отже, у справі за цим позовом підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 гривень (2270 х 0,2).

Як вбачається з квитанції АТ «Універсал Банк» № 0В01-КА88-48ВН-ВН43 від 30 квітня 2021 року, за подання до суду цього позову сплачено судовий збір в сумі 908,00 гривень, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин, у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.139 КАС України, 454 гривень позивачу належить повернути з державного бюджету, як надмірно сплачені, а решту 454 гривень стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.242-247КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 22 серпня 2018 року в справі про порушення митних правил № 4288/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу скасувати.

Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 4288/20500/18 закрити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору, сплаченого згідно із квитанцією АТ «Універсал Банк» № 0В01-КА88-48ВН-ВН43 від 30 квітня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з Волинської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його складення через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Найменування відповідача - Волинська митниця Держмитслужби; місце знаходження - вулиця Призалізнична 13, село Римачі Ковельського району Волинської області; код ЄДРПОУ - 43350888.

Ім`я третьої особи - ОСОБА_3 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Головуючий: суддя С.А.Шеремета