Справа № 826/9400/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 серпня 2021 року м. Київ№ 826/9400/18
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахівниче"

до Міністерства юстиції України

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро"

ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування наказу № 1369/5 від 03.05.2018 року, зобов`язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро", ОСОБА_1 (далі також - треті особи), в якому, з урахування уточненої позовної заяви, просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 03.05.2018 року №1369/5 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в пункті 2 наказу №1369/5 від 03.05.2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2015 року №19981758, прийняте державним реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Головко Наталією Юріївною.

В обґрунтування позовних вимог Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" посилається на те, що факт передачі земельної ділянки підтверджений «Договором обмена земельними участками» від 15.03.2016 року, відповідно до якого ТОВ «Агрофірма «Олімпікс-Агро» знала про існування договору ще в 2015 році та не було ніяких звернень в квітні 2018 року СТОВ «Птахівниче» до ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро». Отже, вважає, що Міністерство юстиції України під час процедури прийняття оскаржуваного наказу грубо порушило пункт 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 без дотримання вимог чинного законодавства України щодо порядку прийняття такого рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2018 року залишено позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, та встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 23.08.2018 року об 09:30 год. Залучено в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" (; адреса - 03115, м. Київ, проспект Перемоги, 121-В). Залучено в якості третьої особи - ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 .

У судове засідання 23.08.2018 року прибув представник відповідача Представник позивача та третьої особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак участь уповноважених представників не забезпечено. Представником відповідача викладено відзив. Судом відкладено судове засідання на 07.11.2018 року на 09:30, для отримання відповіді на відзив.

Через канцелярію суду 27.08.2018 року надано позивачем відповідь на відзив.

11.10.2018 року через канцелярію суду Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» надано пояснення.

07.11.2018 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання в адміністративній справі № 826/9400/18 за позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 1369/5 від 03.05.2018 року, зобов`язання вчинити дії, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, розгляд справи відкладено.

08.11.2018 року та 22.01.2019 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.03.2019 року о 09:30 год.

04.02.2019 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання в адміністративній справі № 826/9400/18 за позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 1369/5 від 03.05.2018 року, зобов`язання вчинити дії, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду на 11.03.2019 року о 09:30 год.

11.03.2019 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання в адміністративній справі № 826/9400/18 за позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Птахівниче" до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 1369/5 від 03.05.2018 року, зобов`язання вчинити дії, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи за відсутності учасників справи.

Вирішуючи адміністративний позовс, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, (далі також - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ, Суд) від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом», зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 та абзацом другим пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувала справа № 820/3703/17, обставини та підстави позову в якій є подібними до справи, що розглядається.

Вирішуючи зазначений спір Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року дійшла наступного правового висновку.

Вимога про скасування записів, якими скасовано право позивача на оренду земельних ділянок, право оренди яких вже зареєстровано за третьою особою, не може бути предметом розгляду судом адміністративної юрисдикції у зв`язку з наявністю спору про право.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі також - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права користування на спірні земельні ділянки внаслідок скасування такої реєстрації за скаргою третьої особи.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 21.11.2018 року у справі № 813/1362/16, 28.11.2018 року у справі №825/642/18, 29.01.2019 року у справі № 803/1589/17 від 30.01.2019 року у справі № 820/3703/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.»

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права користування на земельні ділянки, спір фактично виник між позивачем і третьою особою з приводу захисту права користування земельними ділянками.

За таких обставин, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у цій категорії справ, колегія суддів дійшла висновку, що спір в цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а залежно від суб`єктивного складу учасників справи - в порядку господарського та цивільного судочинства.

Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2021 року адміністративне провадження № К/9901/31170/19.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відтак справа №826/9400/18 підлягає закриттю.

Керуючись статтями 2-9, 19, пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 239, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі №826/9400/18 закрити.

2. Роз`яснити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Птахівниче», що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

3. Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» (ОКПО 03048131, адреса: 51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Козача,6);

Відповідач: Міністерство юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13);

Третя особа 1: Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» (, адреса: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 121-В);

Третя особа 2: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повну ухвалу складено 17.08.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна