Справа № 149/686/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/686/21

Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

18 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Войцещука Олександра Анатолійовича про скасування постанови серії ЕАН № 3943375 від 20.03.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Войцещука О.А. щодо скасування постанови серії ЕАН № 3943375 від 20.03.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції у даній справі, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановивши у справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції належним чином не проаналізовано та не досліджено наявність факту скоєння ним інкримінованого правопорушення, оскільки не встановлено в повній мірі обставини справи та не надано належної правової оцінки наявним матеріалам справи. На переконання апелянта, суд першої інстанції досить формально оцінив надані ним докази та пояснення, надавши перевагу лише фото та відео матеріалам, наданим відповідачем.

Відповідачі правом подання письмових відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та докази по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою серії ЕАН №3943375 від 20.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Із змісту вказаної вище постанови серії ЕАН №3943375 від 20.03.2021 року вбачається, що позивач 20.03.2021 року о 09:05 год. в м. Вінниці по вул. Некрасова, 52, керуючи транспортним засобом марки KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", чим порушив п. 8.4.в ПДР України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи доведено факт вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, оскільки відповідачем надано докази, які визнані судом як такі, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, відзначає наступне.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення факту адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п. 8.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.2.1 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому, дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п.1.10 ПДР, автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).

Згідно до п.п. 3.34 п.33.3 ПДР, забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаків може бути зменшена: для знаків 3.34-3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3.

Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4, знак 3.35 - з розміткою 1.10, при цьому зона їх дії визначається за довжиною лінії розмітки.

Пунктом 7. Правил дорожнього руху передбачені Таблички до дорожніх знаків.

Відповідно до п. 7.2.1-7.2.6 "Зона дії". Позначають: 7.2.1 - довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків; 7.2.2 - зону дії заборонних знаків 3.34-3.37, а також довжину одного або декількох розташованих один за одним зупинкових майданчиків; 7.2.3 - кінець зони дії знаків 3.34-3.37; 7.2.4 -те, що транспортний засіб розташований в зоні дії знаків 3.34-3.37; 7.2.5, 7.2.6 - напрямок і зону дії знаків 3.34-3.37 у разі заборони зупинки або стоянки вздовж однієї сторони майдану, фасаду забудови та ін. У разі застосування разом із заборонними знаками таблички зменшують зону дії знаків.

Отже, з наведених пунктів Правил дорожнього руху слідує, що знак 3.34 застосовується разом з табличками, які встановлюють зону дії знаку, зокрема, 7.2.2 - зону дії забороненого знаку 3.34, 7.2.3 - кінець зони дії знаку 3.34; 7.2.4 -те, що транспортний засіб розташований в зоні дії знаку 3.34; 7.2.6 - напрямок і зону дії знаку 3.34.

На підтвердження того, що транспортний засіб позивача марки KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» судом першої інстанції було оглянуто надані відповідачем матеріали відео та фото фіксації, які визнані достатніми та такими, що повністю підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

По-перше, як встановлено з матеріалів справи, відповідач в підтвердження факту вчинення позивачем інкримінованого йому порушення ПДВ долучив до матеріалів справи фото із місця події, де зафіксовано дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" поряд із табличкою 7.2.3 "Кінець зони дії знаків 3.34 - 3.37", що у своїй сукупності не забороняє зупинку транспортних засобів від місця встановленого дорожнього знаку "Зупинку заборонено" до наступного перехрестя чи до наступного місця встановлення дорожнього знаку "Зупинку заборонено".

По-друге, вказане фото не містить прив`язки до місцевості транспортного засобу позивача марки KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_1 , в тому рахунку і до дорожнього знаку, який би забороняв зупинку транспортних засобів.

Водночас, суд апеляційної інстанції надав оцінку відео зйомці, здійсненій на місці події за участі транспортного засобу позивача, що мала місце 20.03.2021 року об 09.30 год у м. Вінниці по вул. Некрасова, 52, якою зафіксована та обставина, що у місці зупинки транспортного засобу позивача, праворуч по правій стороні вулиці Некрасова розміщено ряд припаркованих автомобілів, оскільки дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" доповнено знаком 7.2.3, яка вказує на закінчення зони дії вказаного знаку.

У примітці до ст. 14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

В даному ж випадку, судова колегія не вбачає доведеним встановлення факту зупинки транспортного засобу позивача в зоні дії знаку 3.34 "Зупинка заборонена" з табличкою 7.2.3., оскільки з наявних в матеріалах справи фото та відео матеріалів неможливо встановити ні зону дії вказаного знаку, ні фактичне місце розташування автомобіля позивача по відношенню до знаку зупинки 3.34 "Зупинка заборонена" з табличкою 7.2.3.

Отже, з огляду на вищевказані фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, колегія суддів вважає, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття постанови серії ЕАН 3943375 від 20.03.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка є предметом оскарження у даній справі, діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що є підставою для скасування такого рішення, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем у справі позовних вимог.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Судова колегія, надаючи оцінку діям відповідача, виходить з того, що правовою підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, при прийнятті рішення, суд першої інстанції обмежився наданням оцінки виключно відеозапису, який міститься в матеріалах справи та наявному фотознімку, не врахувавши вищевказаних обставин, які мають значення для визнання оскаржуваної постанови законною, що свідчить про необґрунтованість та неповноту дослідження доказів по справі судом першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв всупереч положенням визначених Конституцією та законами України, у зв`язку з чим постанова серії ЕАН №325586 від 20.03.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки всім вищевикладеним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем неправомірно визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.

Так, стаття 247 КУпАП зазначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, з метою дотримання вимог ч.3 ст. 286 КАС України, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже враховуючи те, що результатом апеляційного розгляду є задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог, судові витрати на сплату судового збору за подання як позовної заяви, так і апеляційної скарги, понесенні позивачем, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Як встановлено з матеріалів справи. за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 454 грн., а за подання апеляційної скарги - 681,00 грн.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління патрульної поліції у Вінницькій області понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Войцещука Олександра Анатолійовича про скасування постанови серії ЕАН № 3943375 від 20.03.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Войцещука Олександра Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3943375 від 20 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1135 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.