Справа № 804/875/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 804/875/17

головуючий суддя І інстанції - Горбалінський В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року в адміністративній справі №804/875/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ заступника голови комісії з реорганізації Держветфітослужби України М.С.Лемака від 16 вересня 2016р. № 1063-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Дніпропетровської області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровські області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Дніпропетровської області з 16 вересня 2016 року;

- зобов`язати Державну служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі № 804/875/17 було залишено без змін.

Вказана судові рішення були оскаржені позивачем в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року було скасовано, а справу № 804/875/17 направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В наведеному судовому рішенні суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про правомірність звільнення позивача та дотримання процедури вивільнення працівників, водночас не з`ясували факт обізнаності скаржника із переліком пропонованих йому вакантних посад, перелічених в листі ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 16.05.2016 № 01/96, дійсну дату ознайомлення позивача із вказаним переліком, наявність доказів відмови від запропонованих посад, а також не надали оцінку критеріям рівнозначності даних посад посаді, яку обіймав позивач та наявності інших рівнозначних або нижчих вакантних посад протягом строку дії попередження, які могли бути запропоновані позивачу відповідно до його кваліфікації.

За результатом нового розгляду справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ заступника голови комісії з реорганізації Держветфітослужби України М.С.Лемака від 16 вересня 2016 року № 1063-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Дніпропетровської області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровські області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Дніпропетровської області з 16 вересня 2016 року.

Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 17 вересня 2016 року по 26 листопада 2018 року включно у розмірі 197 573,54 грн.

Допущено рішення суду до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірний наказ про звільнення позивача був прийнятий у відповідності з приписами чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Частиною 5 ст. 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справ.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області з 03.11.2014 року, відповідно до наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 31.10.2014 року.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", створено: Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів. Установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Права та обов`язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері. Центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1092 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади (далі - Постанова КМУ № 1092) вирішено: 1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 1; 2. Реорганізувати територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 2.; 3. Установити, що територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

На виконання вказаних постанов Кабінету Міністрів України Держветфітослужбою України було видано наказ від 16.01.2016 року № 36 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби".

Головним управлінням ветеринарної медицини у Дніпропетровській області також було видано наказ від 20.01.2016 № 01 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби Дніпропетровської області", яким передбачені заходи по вивільненню працівників Головного управління ветеринарної медицини у Дніпропетровській області.

Наказом Держпродспоживслужби від 13.07.2016 року № 195 було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби, у тому числі на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Позивач взяв участь у даному конкурсі, проте за його результатами ОСОБА_1 посів четверте місце у підсумковому рейтинговому списку кандидатів на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №1063-к від 16.09.2016 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до наказу №1063-к від 16.09.2016 року підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є наказ Держветфітослужби від 16.01.2016 №36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби», попередження про вивільнення, погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України від 28.04.2016 року №37-25-4-7/6404, лист - пропозиція Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 23.08.2016 року №01/2350.

Не погодившись з правомірністю прийняття вказаного наказу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано передбачений статтею 49-2 Кодексу законів про працю України порядок вивільнення позивача, а саме: позивача у встановлений строк не попереджено про наступне вивільнення - за два місяці до такого та не запропоновано вакантні посади для переведення, що свідчить про протиправність прийняття спірного наказу та необхідність його скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно ст. 87 Закону України «Про державну службу», процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, з аналізу частини 1 статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, виключаючи його знеособленість. Дана вимога вказана законодавцем для забезпечення правового захисту працівників від незаконного звільнення, недотримання двомісячного строку попередження.

Водночас, аналізуючи приписи частини третьої статті 49-2 КЗпП України, у взаємозв`язку з приписами частини першої даної статті, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що пропозиція вакантних посад, здійснена власником або уповноваженим ним органом, має бути адресована саме конкретному працівнику та мати певну документальну форму вираження, що виключатиме, в подальшому, будь - які спори щодо недотримання процедури вивільнення працівника та переліку пропонованих йому посад.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду було подано лист в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 16.05.2016 року №01/96 «Про вакансії».

Зі змісту вказаного листа вбачається що останнім позивачу запропоновано наступні вакантні посади:

- начальник відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарії Управління Держпродспоживслужби в м. Першотравенську;

- начальник відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарії Управління Держпродспоживслужби в Солонянському районі;

- начальник відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарії Управління Держпродспоживслужби в Томаківському районі.

Однак, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, вказаний лист не був доведений до відома ОСОБА_1 та останнього не було ознайомлено з його змістом.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення вказаного листа на адресу позивача або направлення цього листа засобами електронного зв`язку.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не вжив достатніх та належних заходів щодо повідомлення позивача про наявність вакантних посад.

Наведене також свідчить про безпідставність посилань відповідача на те, що видання Головним управлінням ветеринарної медицини у Дніпропетровській області наказу від 20.01.2016 № 01 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби Дніпропетровської області" свідчить про належним чином здійснене попередження позивача про майбутнє вивільнення.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку відносно протиправності прийняття спірного наказу про звільнення позивача та необхідності його скасування з поновленням позивача на посаді, яку останій займав на час звільнення з виплатою грошого забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до ст. 235 КЗпП України.

Щодо доводів апелянта відносно неналежності стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, саме з нього, то колегія суддів зазначає, що останній підлягав стягненню з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 та від 16.12.2015 року № 1092.

Крім того, відповідно до поданої позивачем виписки з банківського рахунку, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту в повному обсязі виконала рішення суду першої інстанції, сплативши позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 197573.54 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року в адміністративній справі №804/875/17- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко