Справа № 260/3561/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3561/20 пров. № А/857/11894/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Довгополова О.М.

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос»,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (суддя Рейті С.І., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Ужгород, дата складення повного тексту 12.05.2021р.),

в адміністративній справі №260/3561/20 за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» у формі товариства з обмеженою відповідальністю,

про стягнення податкового боргу,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ГУ ДПС у Закарпатській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» у формі ТзОВ, в якому просив стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 472381,93 грн., а саме: по платежу «Земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 466505,55 грн.; по платежу «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 78,84 грн.; по платежу «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» у розмірі 5797,54 грн., - за рахунок коштів, що належать платнику податків на праві власності, в тому числі тих, які знаходяться на рахунках у банку.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року замінено позивача ГУ ДПС у Закарпатській області () в порядку правонаступництва на ГУ ДПС у Закарпатській області ().

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Спільного Українсько-Угорського підприємства «Геліос» в формі товариства з обмеженою відповідальністю податковий борг у розмірі 472381,93 грн. за рахунок коштів, що належать платнику податків на праві власності, в тому числі тих, які знаходяться на рахунках у банках.

З цим рішенням суду першої інстанції від 11.05.2021 року не погодився відповідач Спільне Українсько-Угорське підприємства «Геліос» та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин у справі, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не врахував наданих Підприємством доказів щодо відсутності у нього податкового боргу. Вказує апелянт, що Підприємство не отримувало податкової вимоги №4852-17 від 15.02.2018 року, а тому у контролюючого органу не виникло право на звернення до суду про стягнення податкового боргу. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції не дослідив питань про те, звідки взявся податковий борг, за який саме період, та не врахував попередніх судових рішень, які були прийняті на користь Підприємства у спорах із податковими органами. Також апелянт зазначає, що суд не врахував встановленого ПК України особливого порядку погашення заборгованості платника податків, а також не перевірив, які діючі рахунки, номери та в яких банках відкриті на ім`я СП «Геліос».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.05.2021 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач ГУ ДПС у Закарпатській області подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач СП «Геліос» внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та перебуває на обліку в податковому органі як платник податків та зборів (а.с. 5-7 Т.1).

В період здійснення господарської діяльності відповідачем до податкового органу було подано:

- звітну податкову декларацію № від 07.02.2017 (отриману податковим органом 14.02.2017) з плати за землю за 2017 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання по земельному податку за вересень - грудень 2017 року у розмірі 45512,76 грн. (вересень - листопад по 11378,18 грн., грудень - 11378,22 грн.) (а.с. 26 Т.1);

- звітну податкову декларацію № від 14.02.2018 (отриману податковим органом 17.02.2017) з плати за землю за 2018 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання по земельному податку у розмірі 136538,20 грн. (щомісячно за січень - листопад по 11378,18 грн., грудень - 11378,22 грн.) (а.с. 29 Т.1);

- звітну податкову декларацію № від 17.02.2019 з плати за землю за 2019 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання земельному податку у розмірі 170672,75 грн. (щомісячно за січень - листопад по 14222,73 грн., грудень - 14222,72 грн.) (а.с. 32 Т.1);

- звітну податкову декларацію № від 17.02.2020 з плати за землю за 2020 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання земельному податку у розмірі 113781,84 грн. (щомісячно за січень - серпень по 14222,73 грн.) (а.с. 35 Т.1);

- звітну нову податкову декларацію № від 12.02.2018 з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів за 2017 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання вказаного податку у розмірі 3381,00 грн. (а.с. 38 Т.1).

Також встановлено, що працівниками податкового органу проведено камеральну перевірку даних, задекларованих відповідачем у податковій звітності з податку на додану вартість. За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки №920/07-16-12-01/19110530 від 26.06.2018р. та винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.07.2018р., яким нарахована сума штрафної санкції по платежу «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в розмірі 50,00 грн. (а.с. 41, 45 Т.1).

Крім цього, контролюючим органом відповідно до ст.129 ПК України відповідачу проведено нарахування пені в розмірі 2445,38 грн., а саме: по платежу: - «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 28,84 грн.; - «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» у розмірі 2416,54 грн..

Також ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено відносно відповідача СП «Геліос» податкову вимогу форми Ю №4852-17 від 15.02.2018р. про визначення суми податкового боргу станом на 14.02.2018 року в розмірі 244691,57 грн. (в тому числі: основний платіж 235657,70 грн. і пеня 9033,82 грн.), яку направлено за адресою: вул. Мукачівське шосе, 2 м. Чоп Закарпатської області (а.с. 90, 91 Т.1).

Отже, судом встановлено, що станом на 15.10.2020 року у відповідача СП «Геліос» був наявним податковий борг у загальному розмірі 472381,93 грн., а саме: - по платежу «Земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 466505,55 грн.; - по платежу «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 78,84 грн.; - по платежу «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» у розмірі 5797,54 грн..

Ця сума податкового боргу в загальному розмірі 472381,93 грн. включає вказані судом вище суми самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а також штрафних санкцій та пені (45512,76 грн. + 136538,20 грн. + 170672,75 грн. + 113781,84 грн. + 3381,00 грн. + 50,00 грн. + 2445,38 грн. = 472381,93 грн.), що також підтверджується Розрахунком податкового боргу (а.с. 4 Т.1).

З метою стягнення вказаного податкового боргу контролюючий орган звернувся із позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 472381,93 грн., з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Податковим боргом, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою.

Як унормовано статтею 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Необхідно врахувати, що згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.

За змістом п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).

Судом першої інстанції вірно враховано, що розглядуваний у цій справі податковий борг СП «Геліос» у розмірі 472381,93 грн. виник, зокрема, в результаті несплати самостійно задекларованих сум грошових зобов`язань за звітними податковими деклараціями:

- № від 07.02.2017 (отриману податковим органом 14.02.2017) з плати за землю за 2017 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання по земельному податку за вересень - грудень 2017 року у розмірі 45512,76 грн. (вересень - листопад по 11378,18 грн., грудень - 11378,22 грн.) (а.с. 26 Т.1);

- № від 14.02.2018 (отриману податковим органом 17.02.2017) з плати за землю за 2018 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання по земельному податку у розмірі 136538,20 грн. (щомісячно за січень - листопад по 11378,18 грн., грудень - 11378,22 грн.) (а.с. 29 Т.1);

- № від 17.02.2019 з плати за землю за 2019 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання земельному податку у розмірі 170672,75 грн. (щомісячно за січень - листопад по 14222,73 грн., грудень - 14222,72 грн.) (а.с. 32 Т.1);

- № від 17.02.2020 з плати за землю за 2020 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання земельному податку у розмірі 113781,84 грн. (щомісячно за січень - серпень по 14222,73 грн.) (а.с. 35 Т.1);

- № від 12.02.2018 з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів за 2017 рік із самостійно задекларованою сумою грошового зобов`язання вказаного податку у розмірі 3381,00 грн. (а.с. 38 Т.1).

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України визначено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.56.11 ст.56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до ст.269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що працівниками податкового органу було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих відповідачем у податковій звітності з податку на додану вартість. За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки №920/07-16-12-01/19110530 від 26.06.2018р. та винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.07.2018р., яким нарахована сума штрафної санкції по платежу «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в розмірі 50,00 грн..

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Вказане ППР від 11.07.2018 року не оскаржувалося відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку і сума є не сплаченою в повному обсязі.

Водночас, являються безпідставними покликання відповідача на платіжні доручення №36 від 13.07.2018р. та №13 від 05.03.2018р. (а.с. 65, 66 Т.1) щодо сплати грошових зобов`язань у розмірах 50,00 грн. та 3381,00 грн., як на докази відсутності податкового боргу.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи облікових карток СП «Геліос» (а.с. 8-25 Т.1), судом встановлено, що кошти, сплачені відповідачем згідно платіжних доручень №36 від 13.07.2018р. та №13 від 05.03.2018р. зараховані контролюючим органом в рахунок погашення минулого податкового боргу відповідача, згідно з черговістю його виникнення.

Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Отже, сплата відповідачем вказаних коштів не виплинула на розмір заявленого до стягнення податкового боргу в межах даного позову.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що контролюючим органом відповідно до ст.129 ПК України відповідачу проведено нарахування пені в розмірі 2445,38 грн., а саме: по платежу: - «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 28,84 грн.; - «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» у розмірі 2416,54 грн., які також є несплаченого в добровільному порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта (відповідача) про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дослідив питань про те, звідки взявся податковий борг і за який саме період.

При цьому, являються також безпідставними покликання відповідача (апелянта) на судові рішення, зокрема, у справах №807/3909/13-а, №876/3760/14, оскільки вони не стосуються податкового боргу заявленого позивачем у даному позові.

Предметом даної справи є податковий борг який виник у СП «Геліос» після вересня 2017 року та не охоплений судовими рішеннями, на які посилається відповідач.

Як уже було вказано судом вище, предметом спору у даній справі являється питання щодо наявності підстав для стягнення податкового боргу відповідача СП «Геліос», який станом на 15.10.2020 року становив 472381,93 грн., а саме: - по платежу «Земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 466505,55 грн.; - по платежу «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 78,84 грн.; - по платежу «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» у розмірі 5797,54 грн.. Ця сума податкового боргу в загальному розмірі 472381,93 грн. включає вказані судом вище суми самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а також штрафних санкцій та пені (45512,76 грн. + 136538,20 грн. + 170672,75 грн. + 113781,84 грн. + 3381,00 грн. + 50,00 грн. + 2445,38 грн. = 472381,93 грн.), що також підтверджується Розрахунком податкового боргу.

Відносно доводів апелянта (відповідача) про те, що Підприємство не отримувало податкової вимоги №4852-17 від 15.02.2018 року, а тому у контролюючого органу не виникло право на звернення до суду про стягнення податкового боргу, а також судом не враховано встановленого ПК України особливого порядку погашення заборгованості платника податків, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області було винесено відносно відповідача СП «Геліос» податкову вимогу форми Ю №4852-17 від 15.02.2018р. про визначення суми податкового боргу станом на 14.02.2018 року в розмірі 244691,57 грн. (в тому числі: основний платіж 235657,70 грн. і пеня 9033,82 грн.), яку направлено за адресою: вул. Мукачівське шосе, 2 м.Чоп Закарпатської області.

Відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищезазначена податкова вимога від 15.02.2018р. була надіслана ГУ ДФС у Закарпатській області на адресу відповідача та вручена останньому 22.02.2018р. (а.с. 90 Т.1).

Зважаючи на наявний на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення підпис представника СП «Геліос» про його отримання, відсутність доказів фальсифікації такого, розглядувана податкова вимога від 15.02.2018р. вважається врученою адресату.

При цьому, слід врахувати, що як слідує зі змісту правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 року у справі №820/6755/16, відносини між оператором поштового зв`язку, кур`єрською службою, які забезпечують доставку відповідного відправлення та адресатом такого відправлення, перебувають поза контролем відправника, яким у даному випадку виступає позивач. Відправник не знає і не може знати хто саме та за яких обставин отримає поштове відправлення і чи отримає взагалі. Тому, відправник не може відповідати за доставку кореспонденції. Водночас, у разі вручення відправлення, на адресу відправника повертається повідомлення. За умови повернення повідомлення про вручення відправлення з відміткою про його доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.

Зважаючи на викладене, вимога про сплату боргу вважається належним чином врученою відповідачу.

Пунктом 59.5 ст.59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Дослідженням облікових карток відповідача підтверджується, що від моменту надіслання йому податкової вимоги №4852-17 від 15.02.2018р. і до моменту звернення позивача з цим позовом до суду про стягнення податкового боргу, податковий борг у повному обсязі відповідачем не погашався, у зв`язку з виникненням нового податкового боргу за податками (зборами), платником яких є відповідач.

Таким чином, надіслана відповідачу податкова вимога не втратила своєї правової дії, а її направлення надає позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення новоствореного податкового боргу, з наступного дня, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання. Тому контролюючим органом дотримано законодавчі норми про направлення платнику податку письмової вимоги щодо погашення суми податкового боргу, яка передує вжиттю заходів, спрямованих на його примусове стягнення (погашення).

Отже, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) у відповідній частині.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно із п.95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, податкові органи відповідно до вимог Податкового кодексу України мають право на звернення до суду з позовами про стягнення грошових коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, а тому твердження відповідача (апелянта) про відсутність такого права є необґрунтованим.

Враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області про стягнення із Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» у формі ТзОВ податкового боргу в сумі 472381,93 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в адміністративній справі №260/3561/20 за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
О. М. Довгополов
Повний текст постанови суду складено 18.08.2021 року