Справа № 540/3141/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3141/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про перерахунок пенсії (викладене в листі №3590-2946/Ш-02/8-2100/21 від 04.06.2021 року) з розрахунку 60% від заробітку і застосуванням максимального розміру пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити з 01.05.2021 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, на підставі довідки Херсонської обласної прокуратури № 21-107 вих. 21 та матеріалів пенсійної справи, з включенням всіх видів надбавок та доплат, які сплачувалися при виході на пенсію, без обмеження максимального розміру пенсії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що його стаж роботи в органах прокуратури на момент призначення пенсії з 19.07.1996 року є таким, що пенсія була призначена в розмірі 90% заробітної плати. Звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугою років та подав довідку прокуратури Херсонської області за № 21-107 вих.21 від 01.04.2021 р. Листом від 04.06.2021 р. № 3590-2946/Ш-02/8-2100/21 ГУ ПФУ в Херсонській області в перерахунку без обмеження розміру пенсії відмовило з посиланням на те, що з 1.01.2015 р. ст. 50-1 Закону №1789, відповідно до якого виходив на пенсію, є не чинною і перерахунок пенсії здійснено на підставі ст. 86 Закону №1697, тобто 60% з обмеженням її максимального розміру.

Посилаючись на норми ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789- XII (далі Закон №1789, ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року, ст.ст. 22, 64, 58 Конституції України, практику Європейського суду з прав людини, Рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002 позивач вважає, що дії відповідача є грубим порушенням Конституції України і чинного законодавства.

Відповідач у відзиві заперечував проти позову, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог зазначив, що ними не порушено прав позивача. Рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є правомірним, оскільки при визначенні розміру пенсії 60% від місячної зарплати за відповідну вислугу років та встановлення її обмеження максимальним розміром керувався положеннями п. 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 5, 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697.

Відповідач зазначає, що позивача відсутнє право перерахунку пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати, яка втратила чинність як і весь Закон, крім деяких положень з 01.01.2015. В даному випадку слід керуватися положеннями діючого законодавства, а саме ст. 86 Закону України №1697.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 на обліку ГУ ПФУ в Херсонській області з 28.07.1996 року та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991р.

06.04.2021 року позивач звернувся до Головного управління Фонду із заявою про перерахунок призначеної пенсії. До заяви додав довідку Херсонської обласної прокуратури від 01.04.2021 №21-107 вих-21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії.

Згідно вищезазначеної довідки, заробітна плата (грошове забезпечення) за відповідною (прирівняною) посадою керівника окружної прокуратури (прокурор району) на 15.03.2021 визначена відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 та статей 81, 86 Закону 1697 та у зв`язку з початком роботи окружних прокуратур (наказ Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40) складає 78 400,00 грн.

На підставі поданих документів згідно рішення № 14 від 07.04.2021 ГУ ПФУ в Херсонській області було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2021 року.

За результатом перерахунку, при заробітній платі 78400,00 грн, розмір пенсії з 01.04.2021 складає 47040,00 грн (78400,00 грн х 60%). Враховуючи обмеження, визначені статтею 86 Закону №1697, розмір пенсії до виплати з урахуванням надбавки дітям війни та пенсії за особливі заслуги перед Україною, з 01.04.2021 становить 17690,00 грн (1769,00 грн х 10, де 1769,00 грн - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2021 відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік).

Позивач, звертаючись до суду у резолютивній частині позову зазначив про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про перерахунок пенсії, що викладене в листі №3590-2946/Ш-02/8-2100/21 від 04.06.2021 року.

Відповідач у відзиві вказує на відсутність такого рішення, а зазначений лист є відповіддю на звернення позивача, яке стосується рішення суду за іншим позовом. При цьому, відповідач надає суду рішення № 14 від 07.04.2021 року яким і здійснено перерахунок пенсії позивача, а саме її зменшення до 60% від заробітної плати та застосування встановлених обмежень максимального розміру пенсії.

Таким чином, предметом спору та розгляду в судовому засіданні є саме рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 14 від 07.04.2021.

Суд вважає, що помилка позивача в назві документу, яким йому здійснено перерахунок пенсії є технічною помилкою/опискою, яка не впливає на суть спору, оскільки в позовній заяві він обґрунтував та визначив свої вимоги однозначно та зрозуміло і які полягають у протиправному, на його думку, зменшенні пенсії з 90% до 60% та застосування обмежень щодо максимального її розміру.

Дослідивши позиції сторін, проаналізував та оцінивши надані ними письмові докази, враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

По суті спірних правовідносин для їх вірного врегулювання, дослідженню підлягають два правові питання: щодо правомірності виплати позивачу пенсії в розмірі 60% суми місячної заробітної плати замість раніше визначених 90%, а також наявності підстав для обмеження її максимальним розміром.

При вирішенні першого правового питання суд враховує наступні правові норми та обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час призначення позивачу пенсії (1996 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, згідно, зокрема, ч. 1 якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Позивач вказує та відповідачем не заперечується, що на момент призначення пенсії він мав 21 рік стажу, що стало підставою для призначення пенсії в розмірі 90% суми місячного заробітку.

В подальшому, з 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність, Закон України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», крім, в тому числі, частини першої статті 49 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру» (підпункт 1 пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства, відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивачу встановлено розмір пенсії 60 відсотків.

Вищевказаний перерахунок став можливим внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20 ст. 86 Закону №1697 зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7-р(II)/2019: ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 підлягає застосуванню в первинній редакції:

«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

В даній справі по суті розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок такого перерахунку.

На думку суду, необхідно дослідити можливість застосування ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку, здійсненого відповідно до норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

В даному випадку позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернувся до органу ПФУ з довідкою про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та ст. 81, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір його пенсії при призначенні та перерахунках здійснених в період чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Важливим є врахування, що розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, тобто бази обрахунку, яка Законами України від 05.11.1991 № 1789-XII та від 14.10.2014 № 1697-VII встановлювалася по різному.

Згідно з частиною першою статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 не було визначено розмір посадового окладу прокурорів і повноваження щодо його визначення були надані КМ України.

На виконання своїх повноважень КМ України постановою від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 81 Закону України №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою та третьою статті 81 Закону України №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вищенаведене підтверджує, що приписами частини першої статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 встановлено інші складові заробітної плати прокурів, без визначення розміру посадового окладу, повноваження щодо визначення якого надані Кабміну України, у межах яких прийнято постанову №505, яка визначила відповідні розміри посадових окладів.

Згідно з пунктом 1 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.

Суд зазначає, що висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом України № 1697-VII.

Суд вважає, що реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, отримавши належну довідку про розмір заробітної плати (грошове забезпечення), складену відповідно до прямих приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.

За обставинами даної справи відбулося припинення дії одного Закону шляхом заміщення його іншим, який в цілому почав по іншому регулювати відносини, в тому числі, які пов`язані із визначенням розміру, складових заробітної плати прокурорів та їх пенсійним забезпеченням.

Виходячи з викладеного вище аналізу правових норм та принципів їх застосування, суд вважає неможливим врахувати доводи позивача, про те що відсоткове значення розміру пенсії є незмінним та має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії станом на дату її призначення.

Суд зазначає, що дотримання вимог статті 46 Конституції України у спірних відносинах гарантується внаслідок поширення на позивача правила про здійснення перерахунку пенсії у разі збільшення заробітку чинних прокурорів.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Конституційний Суд України у абзаці другому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 16.10.2007 №8-рп/2007 зазначив, що гарантована частиною першою статті 24 Конституції України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені.

Тобто, гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсії позивачу положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.

В силу пункту 3 частини першої статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 90% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед законом та суперечитиме приписам статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Застосування у спірних відносинах положень частини другої статті 86 Закону №1697-VII не суперечить приписам статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився через встановлення позивачу пенсії в розмірі 60% суми його місячної заробітної плати за аналогічною посадою.

Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, то дане правове питання слід вирішити з урахуванням наступних правових норм та позиції суду.

Враховуючи, що перерахунок пенсії позивача необхідно здійснювати відповідно до положень ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, то аналізу підлягають обмеження виплати пенсії максимальним розміром встановлені саме даним законом.

Згідно положень абзацу 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом І прикінцевих положень Закону України N 213-VIII визначено, що в частині вищевказаних змін закон набирає чинність з 25 квітня 2015 року.

Наведеними положеннями встановлено обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнані, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, а тому підстав для визначення протиправним обмеження пенсії позивача максимальним розміром суд не вбачає.

Крім того суд зазначає, що обмеження пенсій прокурорів максимальним розміром встановлювалося також в попередньому Законі України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, а саме ст. 50-1 даного Закону, які не було визнано неконституційними.

Виходячи з викладеного аналізу законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 14 від 07.04.2021 є обґрунтованим та законним.

Керуючись статтями 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 14 від 07.04.2021 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 111020000