Справа № 1.380.2019.006723
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006723 пров. № А/857/5290/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Максим Х.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Казанцев С.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Дик Світлани Іванівни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Дик Світлани Іванівни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу стосовно накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани (суддя суду І інстанції: Мричко Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 59 хв. 24.12.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 04.01.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.12.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Дик С.І., діюча на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 355ос від 31.10.2019р., згідно з яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - «догана»; скасувати запис, внесений у службову картку про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.4-6, 36).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.179-186).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Дик С.І., діюча на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.193-196).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що особи, які безпосередньо сприймали подію, з безпосереднім керівником позивача, підтвердили, що були відсутні словесні перепалки, взаємні образи, спростувавши таким чином наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 за порушення абз.3, 4, 11 ст.11, абз.2 ст.30, абз.1, 2 ст.50, абз.1 ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз.3, 4, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Саме на відповідачу лежить тягар доведення підставності накладення дисциплінарного стягнення за кожним пунктом та кожним абзацом Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, чого у судовому засіданні зроблено не було, навпаки, поясненнями осіб, які були допитані як свідки, було спростовано порушення військової дисципліни зі сторони ОСОБА_1 .

Також відповідно до наказу № 355ос начальнику штабу було доручено підготувати протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення /КУпАП/, проте згідно пояснень представника відповідача такий не складався через неможливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за невиконання наказу, оскільки чітко не було доведено самого факту віддання даного наказу і самого факту невиконання.

Згідно матеріалів справи позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої військовослужбовцям забороняється сидіти у присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням без його дозволу.

Жодної згадки про те, у якому положенні перебували у кабінеті начальника штабу військовослужбовці на момент приходу підполковника ОСОБА_2 , хто встав, хто не встав, чи віддавав підполковник ОСОБА_3 команду сидіти, матеріали службового розслідування не містять.

Також під час проведення службового розслідування це питання не з`ясовувалось, опитані особи не згадували про цю частину події у своїх поясненнях, відповідно незрозуміло на підставі яких даних відповідачем було встановлено, що підполковник ОСОБА_1 допустив порушення дисципліни, а саме: не встав, коли зайшов вищий начальник.

При цьому, у матеріалах службового розслідування немає підтвердження того, що ОСОБА_1 не встав, коли в його кабінет увійшов ОСОБА_3 .

Проаналізувавши пояснення усіх очевидців, помітно, що пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 співпадають в частині того, в якому положенні перебували учасники події на момент, коли ввійшов ОСОБА_3 , також вони співпадають і в частині того, чи вставала ОСОБА_7 . При цьому, ці пояснення трьох осіб суперечать свідченням ОСОБА_2 .

Окрім цього, показання позивача співпадають із показаннями свідка ОСОБА_5 у частині того, що ОСОБА_8 при тому як в його кабінет ввійшов ОСОБА_3 почав вставати, на що отримав жест рукою з боку останнього, який він та свідок ОСОБА_5 зрозуміли як дозвіл сидіти в присутності вищого за рангом військовослужбовця.

Таким чином, суд, встановивши, що позивач сидів у присутності старшого начальника без його дозволу, дійшов висновку, який не відповідає доказам, дослідженим у судовому засіданні і вважав доведеними ті обставини, які не підтверджені доказами.

Позивачем Військовою частиною НОМЕР_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.212-214).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має військове звання «підполковник», обіймає посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення згаданої військової частини.

03.10.2019р. командиром Військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 494ад «Про призначення службового розслідування відносно підполковника ОСОБА_2 ». Підставою для винесення такого наказу став факт накладення дисциплінарного стягнення 24.09.2019р. командиром батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковником ОСОБА_9 на начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення /РТЗ/ підполковника ОСОБА_4 , на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 № 6734 від 03.10.2019р. (а.с.13).

Наказами відповідача № 506ад від 09.10.2019р., № 518ад від 18.10.2019р., № 529ад від 28.10.2019р. терміни проведення службового розслідування продовжувалися (а.с.14-17).

За результатами проведеного розслідування складено Акт проведення службового розслідування відносно підполковника ОСОБА_10 , який затверджений 31.10.2019р. (а.с.9-12).

Під час службового розслідування встановлено, що 24.09.2019р. командир батальйону зв`язку та РТЗ підполковник ОСОБА_3 після здачі особовим складом батальйону заліків із фізичної підготовки зайшов у кабінет начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та РТЗ підполковника

ОСОБА_11 той час у кабінеті знаходились лейтенант ОСОБА_6 та молодший сержант ОСОБА_5 , які сиділи та пили чай.

Між підполковником ОСОБА_9 та підполковником ОСОБА_12 виникла словесна перепалка, яка виражалась у взаємних образах та нецензурному висловлюванні офіцерів один щодо одного, що підтверджується поясненнями, матеріалами службового розслідування.

Під час словесної перепалки лейтенант ОСОБА_6 та молодший сержант ОСОБА_5 вийшли з кабінету, а підполковник ОСОБА_8 продовжив сидіти в присутності старшого начальника, яким для нього є підполковник ОСОБА_3 .

Вони продовжили між собою розмову, внаслідок чого підполковник ОСОБА_3 наклав дисциплінарне стягнення «догана» на підполковника ОСОБА_4 за нетактовну поведінку зі старшим начальником.

Наведене дисциплінарне стягнення було скасоване командиром Військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із порушення ст.45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Натомість в результаті службового розслідування було встановлено, що в діяннях обох офіцерів містяться порушення вимог Статутів Збройних Сил України, які регламентують відносини між військовослужбовцями, а також відносини підлеглості. Окрім того, встановлено, що діяння обидвох офіцерів містять ознаки військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП, які вчинені в умовах особливого періоду.

Розслідуванням встановлено, що в діяннях підполковника ОСОБА_4 містяться ознаки порушення абз.11 ст.11, абз.2 ст.30, абз.1 ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та абз.4, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України., внаслідок яких запропоновано на начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та РТЗ підполковника ОСОБА_4 на підставі п.«а» ст.71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення - «догана», а також оформити протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП.

31.10.2019р. командиром Військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 355ос, згідно з яким за порушення позивачем вимог абз.3, 4, 11, 12 ст.11, абз.2 ст.30, абз.1, 2 ст.50, абз.1 ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз.3, 4, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та РТЗ підполковника ОСОБА_4 на підставі п.«а» ст.71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (пункт 2 наказу) (а.с.7-8).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведеним службовим розслідуванням підтверджено ту обставину, що позивач в порушення вимог ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України сидів у присутності командира батальйону зв`язку та РТЗ ОСОБА_2 без його дозволу.

Окрім цього, покликання позивача на відсутність в описовій частині акта службового розслідування освіти та терміну перебування на останній посаді військовослужбовця не впливає на зміст та характер виявлених результатами службового розслідування порушень позивачем вимог Статутів Збройних Сил України.

Також дисциплінарне стягнення накладено в межах місяця від дня закінчення службового розслідування.

Наведені висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Розглядувані правовідносини регулюються сукупністю нормативно-правових актів, а саме.

Законом України № 548-XIV від 24.03.1999р. затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 9 цього Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 вказаного Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтями 28-29 згаданого Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно зі ст.30 зазначеного Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

У статтях 31-33 цього Статуту визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїми військовими званнями начальниками є:

- сержанти і старшини - для солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

- прапорщики і мічмани - для сержантів і старшин, солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

- молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, солдатів і матросів;

- старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

- генерал-лейтенанти, віце-адмірали, генерал-майори, контр-адмірали, полковники, капітани 1 рангу - для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

- генерали армії України, генерал-полковники, адмірали - для старших і молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів.

Військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 вказаного Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно до ст.49 наведеного Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

У статті 50 вказаного Статуту передбачено, що відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на «Ви».

Відповідно до ст.55 зазначеного Статуту військовослужбовцям забороняється тримати руки в кишенях одягу, а також сидіти у присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням без його дозволу. Курити дозволяється тільки у спеціально відведених для цього місцях.

Відповідно до Закону України № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (тут і надалі в редакції, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст.ст.1-3 цього Статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

У статті 4 вказаного Статут встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

- додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стягнення за порушення військової дисципліни регулює розділ ІІІ Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ч.1 ст.45 зазначеного Статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ч.1 ст.84 наведеного Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.85 наведеного Статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 84 Дисциплінарного статуту).

Аналіз апеляційної скарги вказує на те, що апелянт заперечує факт вчинення порушення вимог ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вважає його спростованим матеріалами службового розслідування та показаннями свідків, допитаних в суді.

При цьому, службовим розслідуванням не з`ясовувалося питання порушення позивачем вимог ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Також аналіз пояснень очевидців події та показань свідків однозначно свідчить про непідтвердження вказаних порушень зі сторони позивача.

В аспекті викладеного колегія суддів виходить з того, що складеним актом службового розслідування зафіксовано, що у кабінеті позивача виник конфлікт між позивачем (начальник штабу - перший заступник командира батальйону зв`язку та РТЗ) та командиром батальйону зв`язку та РТЗ підполковником ОСОБА_9 , під час якого позивач намагався звернути увагу ОСОБА_2 на його неналежну поведінку, а ОСОБА_3 вимагав встати перед ним, тому що є старшим начальником. При цьому, позивач надалі продовжував сидіти за комп`ютером та готувати витяги з наказу командира військової частини про заступлення на чергування особового складу батальйону.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 , згідно з якими позивач проігнорував його наказ встати (а.с.23).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що коли зайшов у кабінет у ньому сиділи ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , які одразу встали, а позивач сидів і не встав. Після того, як останні покинули кабінет, ОСОБА_3 почав розмову із позивачем та дав йому наказ встати, проте позивач такий наказ проігнорував.

Зі змісту пояснень молодшого сержанта ОСОБА_5 від 07.10.2019р. вбачається, що вона не була присутня при тому, як підполковник ОСОБА_3 наказував позивачу встати, оскільки раніше вийшла з кабінету (а.с.27).

Будучи допитаною в суді у якості свідка, ОСОБА_5 підтвердила, що позивач сидів у кабінеті, коли зайшов ОСОБА_3 . Водночас ОСОБА_3 виявив жест рукою, яким показав не підніматися зі стільця.

В свою чергу, свідок ОСОБА_3 під час одночасного допиту з ОСОБА_5 заперечив та вказав, що він не віддає накази жестами.

Зі змісту пояснень лейтенанта ОСОБА_6 від 07.10.2019р. слідує, що вона не бачила, чи вставав позивач у момент, коли зайшов підполковник ОСОБА_3 (а.с.28).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що 24.09.2019р., окрім неї у кабінеті були позивач і ОСОБА_13 . Підтвердила зміст пояснень в частині того, що не бачила, чи вставав позивач, коли зайшов підполковник

ОСОБА_3 своїх письмових поясненнях від 07.10.2019р. ОСОБА_8 вказав про те, що 24.09.2019р. близько 11 год. 00 хв. у його кабінет зайшов командир батальйону зв`язку та РТЗ підполковник ОСОБА_3 , який поводив себе нетактовно та дозволяв собі грубість. Він намагався звернути увагу ОСОБА_2 на його поведінку, на що останній підійшов до позивача і почав кричати на нього, ображати та вимагати встати перед ним, так як розмовляє зі старшим начальником (в цей час він сидів за комп`ютером та готував витяги з наказів). Після чого ОСОБА_3 розвернувся і почав виходити з кабінету та сказав, що оголосить позивачу догану.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час перебування ОСОБА_2 у кабінеті позивача 24.09.2019р. підполковник ОСОБА_8 сидів у присутності командира батальйону зв`язку та РТЗ без його дозволу.

Колегія суддів критично оцінює покликання апелянта на те, що ОСОБА_3 , зайшовши у кабінет, подав знак (жест) не вставати, оскільки це суперечить наданим позивачем під час службового розслідування поясненням та не підтверджується жодними доказами.

Також діючим законодавством не регламентовано порядок видачі наказів жестами.

Пояснення очевидців наведених обставин, зміст яких зумовлений відносинами проходження військової служби, присутності під час словесної перепалки між старшими офіцерами, колегія суддів оцінює критично, при цьому надає перевагу показанням ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Також позивачем не наведено вагомих мотивів, за яких підполковник ОСОБА_3 намагався би надавати неправдиві або суб`єктивні пояснення щодо невиконання позивачем вимог ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Твердження про неприязне ставлення до нього зі сторони командира батальйону зв`язку та РТЗ будь-якими доказами не підтверджено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що факт порушення позивачем правил військової поведінки, встановлених ст.55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, слід вважати повністю доведеним.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача (його представника), наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилені.

Окрім того, обґрунтування апеляційної скарги позивача зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судом першої інстанції, повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний наказ про накладення дисциплінарного стягнення прийнятий відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства, через що заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Дик Світлани Іванівни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. в адміністративній справі № 1.380.2019.006723 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного тексту судового рішення: 18.08.2021р.