Справа № 400/4156/21
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2021 р. № 400/4156/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до:Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19,Миколаїв,54001,
про:визнання протиправним та скасування рішення від 22.03.2021 № 12; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 22.03.2021 року № 12 щодо відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг; зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з дати звернення - від 16.03.2021 року; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є внутрішньо переміщеною особою та отримував виплату адресної допомоги у м. Запоріжжі. В січні 2021 року переїхав до м. Миколаєва та виплати було припинено. 16.03.2021 року звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Депертаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради для поновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання у зв`язку із переїздом до м. Миколаєва. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначенні допомоги, при цьому зазначив, що позивач не працевлаштувався протягом 4 місяців з дня, що настає за днем звільнення, тому допомогу було припинено. До того ж позивач зазначив, що у період з 19.08.2020 по 15.01.2021 працював інженером 1 категорії в ПАТ "Запоріжжяобленерго", з 19.01.2021 працевлаштований інженером у АТ "Миколаївобленерго". Крім того, позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок), у зв`язку з тим, що він не працевлаштувався у терміни, передбачені законодавством.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та зазначає, що постановою КМУ від 17.06.2020 № 491 внесені зміни до Порядку, а саме п. 7 Порядку доповнено абзацем наступного змісту: "Положення абз. 1 цього пункту щодо припинення виплати грошової допомоги в разі непрацевлаштування особи не застосовуються у період карантину та протягом 1 місяця після його скасування". Отже, відповідач протиправно відмовив в призначенні йому адресної допомоги.

Ухвалою суду від 17.08.2021 прийнято заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження 17.08.2021, без виклику сторін, відповідно до вимог ст.263 КАС України, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 19.02.2021 № 4801-.

23.12.2019 Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району ОСОБА_1 відмовлено у призначенні адресної допомоги для покриття витрат на проживання на підставі п. 5 Порядку.

З 11.12.2020 по 31.03.2021 року члену сім`ї ОСОБА_1 ( дружині - ОСОБА_2 ) призначено адресну допомогу внутрішньо переміщеної особи, про що винесено рішення від 22.01.2021. У рішенні зазначено інформацію щодо складу сім`ї, зокрема ОСОБА_1 - працездатний, працевлаштований 19.09.2020 року.

В січні 2021 року ОСОБА_1 переїхав до м. Миколаєва. З 19.01.2021 працює інженером з технічного нагляду АТ "Миколаївобленерго".

16.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Депертаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради для поновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання у зв`язку із переїздом до м. Миколаєва.

Рішенням від 25.03.2021 № 1111 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги переміщеним особам на проживання, оскільки відповідно до п. 7 Порядку заявник звільнився та не працевлаштований протягом 4 місяців з дня, що настає за днем звільнення.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).

Абзацем першим пункту 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з абзацами другим та шостим пункту 3 Порядку № 505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Відповідно до абз. 10 п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 Порядку № 505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько- консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Абзацем 6 пункту 7 Порядку № 505 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 491 обумовлено, що положення абзацу першого цього пункту щодо припинення виплати грошової допомоги в разі непрацевлаштування особи не застосовуються у період карантину та протягом одного місяця після його скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні допомоги на підставі п. 7 Порядку, а саме тому, що він не був працевлаштований протягом 4 місяців з дня, що настає за днем звільнення.

Разом з тим, згідно відомостей, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 19.08.2020 по 15.01.2021 працював інженером 1 категорії в ПАТ "Запоріжжяобленерго", з 19.01.2021 працює інженером у АТ "Миколаївобленерго".

Отже, на період подання заяви про виплату щомісячної адресної допомоги позивач був працевлаштований.

Також, до відповідача не може бути застосована норма, передбачена абз. 10 п. 3 Порядку № 505, яка передбачає, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність, враховуючи те, що 23.12.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні адресної допомоги на підставі п. 5, а не п. 7 Порядку.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на усій території України з 12 березня встановлено карантин.

Крім того, на період дії карантину взагалі не застосовуються положення абз. 1 п. 7 Порядку щодо припинення виплати грошової допомоги в разі непрацевлаштування особи.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В даному випадку відповідач не довів суду, які існують підстави для відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розміру моральної шкоди, то визначена позивачем сума в 2000 гривень є адекватною та розумною сатисфакцією за порушення відповідачем прав позивача на соціальне забезпечення, з врахуванням того, що сам позивач є внутрішньо переміщеною особою, був змушений покинути своє житло з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, а протиправні дії відповідача стали перешкодою для отримання допомоги для покриття витрат на проживання, чим було завдано збитків позивачу та його родині.

В цій частині позов також належить задовольнити.

Сплачена позивачем сума судового збору в сумі 908 грн відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19,Миколаїв,549) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 25.03.2021 року № 1111 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

3. Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з дати звернення - від 16.03.2021 року.

4. Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, Миколаїв,54001, 03194499) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

6. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 18.08.2021.