Справа № 540/1742/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1742/21
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року уо справі за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Муніципальна охорона" Новокаховської міської ради про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства "Муніципальна охорона" Новокаховської міської ради, в якому просило стягнути з КП "Муніципальна охорона" Новокаховської міської ради на користь Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 56180,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 44,96 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. Позивач вказує, що за одне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю в 2020 році, відповідач до 16.04.2021 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 56180,00 грн., у відповідності до звіту за формою 10-ПОІ № 1570 від 22.02.2021 р. за 2020 рік та розрахунку заборгованості по сплаті санкцій. Крім того, відповідачу нарахована пеня у сумі 44,96 грн. Позивач вказує, що несплата вказаних санкцій завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Херсоні, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Херсонським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що законодавством закріплено умови, які повинно виконувати кожне підприємство, а також закріплено стягнення адміністративно-господарських санкцій у разі невиконання даного нормативу. Крім того, згідно звіту відповідача за 2020 рік середньооблікова чисельність склала 20 осіб, а не 4 особи як це зазначено в рішенні суду першої інстанції. Отже, всі підприємства, середньооблікова чисельність яких за звітний рік склала 8 і більше осіб зобов`язані виконувати норми встановлені Законом №875-ХІІ щодо працевлаштування осіб з інвалідністю або перераховувати до Дерєавного бюджету України відповідну суму адміністративно-господарських санкцій, які використовуються на фінансування заходів із соціальної, трудової, фізкультурно-спортивної реабілітації осіб з інвалідністю, надання цільових позик на створення робочих місць, передбачених для працевлаштування осіб з інвалідністю. Крім того, апелянт зазначив, що несплата вказаних санкцій завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. Таким чином, відділення Фонду вважає, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача господарських санкцій у розмірі 56180,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 44,96 грн підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство "Муніципальна охорона" Новокаховської міської ради () є суб`єктом охоронної діяльності (КВЕД 2010 Клас 80.10), яке здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з охорони власності та громадян на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

17.02.2021 року відповідачем подано до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми № 10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, за яким середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 20 осіб.

Згідно відповіді Новокаховського міського центру зайнятості від 22.03.2021 року №21/14/06/298/21 КП "Муніципальна охорона" НМР протягом 2020 року не надавало на адресу Центру інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою З-ПН, особи з інвалідністю на вказане підприємство не направлялись.

15.03.2021 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів листом № 02-08/1570 повідомило КП "Муніципальна охорона" НМР про обов`язкову сплату адміністративно-господарських санкцій до 15.04.2021 року у розмірі 56180,00 грн. внаслідок невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.

У зазначений термін відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норматив осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях КП "Муніципальна охорона" становить 0 осіб, оскільки кількість працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони складає 4 особи, що є меншим від мінімальної чисельності працюючих, встановленого частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", тому у КП "Муніципальна охорона" відсутній обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, відтак відсутні підстави для застосування до Підприємства відповідальності у вигляді адміністративно - господарських санкцій.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (зі змінами), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до ст. 17 Закону № 875-XII, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство "Муніципальна охорона" Новокаховської міської ради () є суб`єктом охоронної діяльності (КВЕД 2010 Клас 80.10), яке здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з охорони власності та громадян на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

Отже, враховуючи, що відповідач здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з охорони власності та громадян на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії, спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України "Про охоронну діяльність" від 22.03.2012 року № 4616-VI (далі - Закон № 4616-VI), який регулює відносини суб`єктів господарювання під час організації та здійснення ними охоронної діяльності.

Суб`єктом охоронної діяльності за приписами ч. 1 ст. 1 Закону № 4616-VI є суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 4616-VI вказаної статті, персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб`єктом господарювання та подали документи, що вони, зокрема, не мають обмежень за станом здоров`я для виконання функціональних обов`язків.

Відповідні обмеження щодо створення кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів суб`єктом охоронної діяльності закріплені у частині 6 статті 11 Закону № 4616-VI, відповідно до якої працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється суб`єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Як встановлено з матеріалів справи, 17.02.2021 року відповідачем подано до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми № 10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, за яким середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 20 осіб, проте, за величину розрахунку необхідно приймати кількість штатних працівників відповідача у 2020 році, які не були задіяні безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Таким чином, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у КП "Муніципальна охорона" становить 0 осіб, оскільки кількість працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони складає 4 особи, що є меншим від мінімальної чисельності працюючих, встановленого частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що частиною 11 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" чітко встановлено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, тому, за загальним правилом, встановленим Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів обраховується від середньооблікової чисельності штатних працівників.

Проте, у вищезазначеному Законі відсутнє регулювання порядку обчислення норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для підприємств-суб`єктів охоронної діяльності.

Натомість, особливості працевлаштування інвалідів, що здійснюється суб`єктом охоронної діяльності, встановлено Законом України "Про охоронну діяльність", частина 6 статті 11 якого передбачає, що таке працевлаштування здійснюється згідно з чинним законодавством, однак виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Тобто, вказана норма у спірних правовідносинах є спеціальною відносно статті 19 № 875-ХІІ, оскільки врегульовує особливості обрахування кількості штатних працівників для мети працевлаштування інвалідів.

Крім цього, у абзаці п`ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Це означає, що при прийнятті норми Закону України "Про охоронну діяльність", що міститься в частині 6 статті 11, згідно з якою працевлаштування інвалідів суб`єктом охоронної діяльності здійснюється виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, існуючі однопредметні норми законів необхідно було привести у відповідність до нових норм, зокрема, шляхом скасування норм, які суперечать новому закону.

Таким чином, відповідно до Закону України "Про охоронну діяльність" правопорушенням у сфері господарювання для суб`єктів охоронної діяльності є невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, який повинен розрахуватись виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, а не з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (осіб), як передбачено статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для визначення наявності або відсутності правопорушення підлягають застосуванню норми Закону України "Про охоронну діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 808/1547/16, від 18.09.2018 у справі № 818/466/16 та від 11.09.2020 у справі № 440/2375/19, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Отже, з урахуванням того, що для КП «Муніципальна охорона» норматив працевлаштування осіб з інвалідністю становить "0" осіб, судова колегія вважає, що накладення адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та незабезпечення працевлаштування зазначеної категорії осіб - не може бути застосована до відповідача.

За таких обставин, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення терміну сплати суми санкцій є безпідставним.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець