Справа № 200/7534/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 р. Справа№200/7534/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до якого внаслідок реорганізації приєднане Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача судді у відставці без урахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету 2 роки 5 місяців та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету 2 роки 5 місяців;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до якого внаслідок реорганізації приєднане Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-484-20 від 30.06.2020 року в розмірі 70 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до якого внаслідок реорганізації приєднане Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-484-20 від 30.06.2020 року, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є суддею у відставці Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Також позивач є внутрішньо переміщеною особою з листопада 2014 року. З 26 вересня 2016 року позивач перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як суддя у відставці та отримує щомісячне грошове утримання. Відповідно до постанови КМУ № 925 від 09.10.2020 року «Деякі питання функціонування Пенсійного фонду України», згідно з наказом Пенсійного фонду України від 02.11.2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду» та згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.11.2020 року №1663 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Фонду області» територіальне управління - Слов`янське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 01.06.2021 року реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Слов`янське об`єднане управління ПФУ здійснило нарахування позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, при наявності стажу роботи на посаді судді понад 30 років. Саме у такому розмірі -90 % грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, позивач отримувала щомісячне довічне грошове утримання, починаючи з вересня 2016 року і до лютого 2021 року. Статтею 142 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ( надалі Закон № 1402- VII ) передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Протягом усього часу перебування на обліку Слов`янським об`єднаним управлінням неодноразово (у добровільному порядку та на підставі судових рішень) здійснювалися перерахунки щомісячного довічного грошового утримання позивача судді у відставці у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі старого показника - 90 % від заробітку працюючого судді.

Рішенням № 88 від 03.08.2020 року, Слов`янське об`єднане управління ПФУ було відмовлено позивачу в проведенні перерахунку по заробітку щомісячного довічного утримання судді у відставці за заявою позивача на підставі довідки № 04-484-20 від 30.06.2020 року, виданої Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 року, що було позивачем оскаржено до суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року (справа № 200/7659/20-а), яке набрало законної сили 18.12.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Слов`янське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 30.06.2020 року № 04-484-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

У грудні 2020 року та в січні 2021 року позивач отримувала щомісячне грошове утримання судді у відставці у старому розмірі, що був визначений до рішення суду від 12.10.2020 року. На заяви та звернення позивача 15.03.2021 року Управлінням ПФУ надана відповідь, що за рішення суду з 19.02.2020 року проведено перерахунок, та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано з 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. З вказаної відповіді позивачу стало відомо, що відповідачем 20.01.2021 року на виконання рішення суду від 12.10.2021 оку по справі 200/7659/20-а проведено перерахунок його щомісячного довічного утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 30.06.2020 року № 04-484-20, виходячи з 70 %, а не 90% від суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді.

Також позивач зазначає, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 30 років. З 01.09.1974 року по 01.07.1979 року (4 роки 10 місяців) позивач навчалась за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу Ростовського державного університету. На момент звільнення позивача у відставку - 23.09.2016 року, та призначення щомісячного довічного грошового утримання, за діючим на той час законодавством (пункт 11 розділу ХШ перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року за № 2453-У1, п.п.3-1л.3 постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховувалось крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. З урахуванням зазначеного в поданні Слов`янського міськрайонного суду та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до стажу роботи позивача зараховано половина строку навчання, а саме 2 роки 5 місяців. Враховуючи, що раніше управлінням ПФУ позивачу було визначено грошове утримання у відсотковому розмірі - 90% (що є максимальним розміром) і цей відсоток від заробітку судді не змінювався до вищезазначеного рішення управління ПФУ від 21.01.2021 року, тому питання зарахування до стажу роботи половини строку навчання у позивача не виникало.

На теперішній час управлінням ПФУ проведено перерахунок щомісячного грошового утримання позивача, розмір якого визначено 70 %, виходячи з 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір довічного щомісячного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді та не має граничної межі, то половина строку навчання 2 роки 5 місяців (тобто 4%), підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, що відповідачем не було зараховано при проведенні перерахунку. На заяву позивача до Слов`янського об`єднаного управління ПФУ від 25.01.2021 року щодо зарахування до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу, було відмовлено відповідачем листом від 29.01.2021 року з посиланням на статтю 137 Закону України № 1402 від 02.06.2016 року.

З урахуванням викладеного, позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та дії щодо здійснення перерахунку, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-484-20 від 30.06.2020 року в розмірі 70 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, протиправними та просить задовольнити позов у повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України № 1402, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До посадового окладу сплачується доплата за вислугу років. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. У Рішенні від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 Конституційний Суд України визначив, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України».

Згідно до ч. 3 Резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Згідно ч. 5 Резолютивної частини рішення Конституційного Суду України, Верховній Раді України рекомендовано невідкладно привести положення законодавства України у відповідність до цього рішення. Відповідно до ч. 3. ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Згідно до ч. 4. ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Після 18.02.2020 року, дати набуття чинності рішення Конституційного Суду України №2-p/2020, розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не змінювався. Таким чином відповідач вважає, що підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці немає. Норми ст. 142 Закону України № 1402 на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по спірних правовідносин. Право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виникає у разі збільшення розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року. Отже, відповідач вважає, що на теперішній час відсутні нормативно-правові акти про зміну розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Щодо зарахування до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу відповідач зазначає наступне. Частиною 3 статті 142 Закону України № 1402 встановлено, що до стажу роботи суддею зараховується лише стаж роботи на відповідній посаді. Стаж роботи на посаді судді визначено статтею 137 Закону 1402, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 та від 11.06.2008 року № 545 втратили чинність на підставі постанови КМУ від 01.12.2010 року № 1097, Указ Президента України від 25.11.2002 року № 1061/2002 втратив чинність на підставі Указу Президента України від 20.03.2008 року №248/2008. В Указі Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 в редакції від 01.03.2008 немає посилки на зарахування стажу роботи на посаді судді. Також в Законі України від 07.07.2010 № 2453-VI та в пункті 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції до 25.03.2015 року до стажу судді не зараховуються період служби в армії, половину строку за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та робота в органах прокуратури.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що оскільки управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

12 серпня 2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач зазначив, що Відповідно до постанови КМУ № 3925 від 09.10.2020 року «Деякі питання функціонування Пенсійного фонду України», згідно з наказом Пенсійного фонду України від 02.11.2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду» та згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.11.2020 року № 1663 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Фонду області» територіальне управління - Слов`янське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 01.06.2021 року реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Таким чином, позивач не заперечує проти заміни неналежної сторони та дає згоду на заміну первісного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області належним відповідачем - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

19.08.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшло доповнення до відзиву, в якому відповідач зазначив, що для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету ОСОБА_1 не має законних підстав. Даний стаж зараховано до загального страхового стажу.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що позиція сторін стосовно предмета спору зрозуміла, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення будь-яких процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови КМУ № 3925 від 09.10.2020 року «Деякі питання функціонування Пенсійного фонду України», згідно з наказом Пенсійного фонду України від 02.11.2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду» та згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.11.2020 року № 1663 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Фонду області» територіальне управління - Слов`янське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 01.06.2021 року реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З матеріалів справи встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, яке з 01.06.2021 року реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, та їй призначене довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402 від 02.06.2016 року, у розмірі 90 відсотків грошового тримання судді.

Згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №484-20 від 30.06.2020 року, Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 117 922,20 грн., у тому числі:

- посадовий оклад 69366,00 грн.

- доплата за вислугу років (70%) 48 556,20 грн. (а. с. 16).

Рішенням № 88 від 03.08.2020 року, Слов`янське об`єднане управління ПФУ було відмовлено позивачу в проведенні перерахунку по заробітку щомісячного довічного утримання судді у відставці за заявою позивача на підставі довідки № 04-484-20 від 30.06.2020 року, виданої Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 року, що було позивачем оскаржено до суду (а. с. 17).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року (справа № 200/7659/20-а), яке набрало законної сили 18.12.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Слов`янське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 30.06.2020 року № 04-484-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року (а. с. 25-28).

Відповідно до подання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.09.2016 року, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 32 роки 10 місяців 21день, а саме: студентка Ростовського державного університету (01.09.1974 01.07.1979) - 02 роки 05 місяців; суддя Харцизького міського суду Донецької області (31.03.1986 05.07.1999) 13 років 03 місяці 04 дня; суддя, заступник голови Харцизького міського суду Донецької області (05.07.1999 29.12.2004) 05 років 05 місяців 24 дня; суддя голова Харцизького міського суду Донецької області (29.12.2004 25.12.2006) 01 рік 11 місяців 26 днів; суддя Харцизького міського суду Донецької області (25.12.2006 14.04.2015) 08 років 03 місяці 19 днів; суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (15.04.2015 23.09.2016) 01 рік 05 місяців 08 днів (а. с. 29-30).

Відповідно до протоколу призначення пенсії позивачу було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2018 року, від 08.01.2019 року та від 05.02.2019 року у розмірі 90% грошового тримання судді (а. с. 19-21).

Відповідно до протоколу призначення пенсії, на підставі рішення суду від 12.10.2020 року по справ № 200/7659/20-а, позивачу 20.01.2021 року було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% грошового тримання судді (а. с. 18).

Листом № 110/73/Н-02/8-0567/21 від 29.01.2021 року Слов`янське об`єднане УПФУ Донецької області повідомило позивача на її звернення від 15.01.2021 року про те, що для зарахування до стажу роботи на посаді судді період навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі немає законних підстав (а. с. 22-22з.б.).

Листом № 0567-02-8/6538 від 15.03.2021 року Слов`янське об`єднане УПФУ Донецької області повідомило позивача на її звернення від 01.03.2021 року про те, що у січні 2021 року на підставі рішення суду від 12.10.2020 року по справі № 200/7659/20-а, управлінням було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 82 545,54 грн. (117922,20 гр. х 70%). Виплату в новому розмірі розпочато з лютого 2021 року. Борг в сумі 390 363,20 грн. за період з 19.02.2020 року по 31.01.2021 року нараховано, включено до реєстру судових рішень та буде виплачено при проведенні фінансування боргів за рішенням суду (а. с. 23-24).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13 червня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 єдиною нормою, яка визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійснення її перерахунку є стаття 142 Закону № 1402-VI.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року №925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», наказу Пенсійного фонду України «Про заходи у зв`язку із реорганізацією деяких територіальних органів Фонду» від 02 листопада 2020 року № 15, проведено реорганізацію територіальних органів Пенсійного фонду України в Донецькій області. Згідно додатку до постанови Кабінету міністрів України від 09.10.2020 року № 925, Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Згідно із п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

З огляду на зазначене суд вважає, що належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.09.2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд звертає увагу на те, що зміна відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що призначалося відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, відбулася вже після призначення щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його розмір має обчислюватися, виходячи із відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке особа набула на момент виходу у відставку, і його розмір не може зменшуватися внаслідок подальших змін в законодавстві.

Отже, застосування відповідачем відсоткового показника, передбаченого частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII, до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача є протиправним, оскільки цей показник стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного.

До того ж, суд зазначає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці змінною величиною є лише розмір довічного грошового утримання, що залежить від зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, що обчислене при його призначенні, та є незмінним.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного утримання позивача з 90% до 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні його перерахунку відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду в справі № 200/7659/20-а, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дій відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90% до 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 484-20 від 30.06.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу роботи, на посаді судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету 2 роки 5 місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

В той же час, відповідно до приписів ч. 1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до положень п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI був чинним Закон України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» , відповідно ч.4 ст. 43 якого судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як передбачено п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Однак, суд зазначає, що Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIІ, який набрав чинності 29.03.2015 року та яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Як вказано Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 року № 3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Також Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що фактично відсутність у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIІ, який набрав чинності 29.03.2015 року та яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, положення щодо збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Відтак, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідним є врахування половини строку навчання позивача.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.02.2018 року у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17, від 22.03.2018 року у справі № 520/5412/17, від 20.03.2018 року у справі № 520/5814/17, від 22.05.2018 року у справі № 490/1719/17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем не було враховано до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем не було враховано період діяльності позивача, а саме: половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету тривалістю 2 роки 5 місяців у період 01.09.1974 року по 01.07.1979 року.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що відповідачем вчинено протиправні дії стосовно не зарахування вказаного періоду діяльності позивача до його стажу роботи, чим допущено порушення прав позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії відповідача у не зарахуванні до стажу роботи судді 2 роки 5 місяців половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету тривалістю 2 роки 5 місяців у період 01.09.1974 року по 01.07.1979 року.

Враховуючи обставини встановлення під час розгляду справи порушення прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 2 роки 5 місяців половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Ростовського державного університету.

З огляду на встановлення під час розгляду справи обставин порушення прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-484-20 від 30.06.2020 року, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету 2 роки 5 місяців.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених судом обставин, позовні вимоги належать до часткового задоволення.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі 908,00 грн. (а. с. 34), які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у не зарахуванні до стажу роботи судді 2 роки 5 місяців половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Ростовського державного університету тривалістю 2 роки 5 місяців у період 01.09.1974 року по 01.07.1979 року.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90% до 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) зарахувати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до стажу роботи судді 2 роки 5 місяців половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Ростовського державного університету.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце реєстрації: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 12, кв. 91) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 484-20 від 30.06.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 20 серпня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров