Справа № 160/4371/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2021 року Справа № 160/4371/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Серпіковій А.Ю.
представника позивача Васильченко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ "ОМЕГА" з метою митного оформлення товарів «Манго свіже, сорту врожаю 2020 р.» (далі - товари) подало до Дніпропетровської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UA500020.2020.232378 від 26.10.2020 року. Під час декларування товару за вказаною митною декларацією позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України. Однак, митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2020/000147/1 від 26.10.2020 року та відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2020/000147/1 від 26.10.2020 року. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості протиправними, оскільки товариство надало усі необхідні документи, які підтверджують митну вартість товару. Таким чином, в порушення частини 3 статті 53 Митного кодексу України у митного органу не було правових підстав для витребування додаткових документів, оскільки подані декларантом документи не містять розбіжності.
Ухвалою суду від 29.03.2021 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
15.04.2021 року представник Дніпровської митниці Держмитслужби надав до суду клопотання про заміну належної сторони. В обгрунтування клопотання зазначено, що оскаржуване рішення приймалось Одеською митницею Держмитслужби. Таким чином, на думку Дніпровської митниці Держмитслужби, адміністративний позов подано не до тієї особи.
На підставі ухвали від 26.04.2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 13.05.2021 року.
13.05.2021 року в підготовчому засіданні клопотання представника Дніпровської митниці Держмитслужби про заміну сторони задоволено: замінено відповідача по справі №160/4371/21 з Дніпровської митниці Держмитслужби на Одеську митницю Держмитслужби; ухвалено про здійснення розгляду справи спочатку; підготовче засідання призначено на 10.06.2021 року.
25.05.2021 року представником позивача надано до суду уточнену позовну заяву, з викладенням позовних вимог в новій редакції: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2020/000147/1 від 26.10.2020 року.
10.06.2021 року в підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.07.2021 року.
05.07.2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за результатами здійснення митного контролю було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості товару та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Одеською митницею проведено з позивачем процедуру консультацій та запропоновано надати додаткові документи. Проте, позивач не усунув виявлені розбіжності, внаслідок чого Одеською митницею винесено оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів. Відповідачем було послідовно застосовано методи визначення митної вартості товарів та відкориговану митну вартість за резервним методом із урахуванням митної вартості імпортованого товару за раніше оформленою митною декларацією. За наведених обставин, оскаржуване рішення прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
06.07.2021 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.07.2021 року.
12.07.2021 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній підтримав доводи, викладені в позовній заяві.
Представником відповідача надавались 05.07.2021 року та 20.07.2021 року до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеокенференції, які не були задоволені судом, оскільки подані до суду з порушенням встановленого строку та без доказів надіслання іншій стороні.
22.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.08.2021 року.
В судове засідання 11.08.2021 року представник відповідача не з`явився; про дату, час та місце проведення засідання відповідач повідомлений належним чином; неявка представника відповідача суб`єкта владних повноважень не перешкоджає судовому розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ТОВ ОМЕГА 12.06.2000 року зареєстровано як юридична особа відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Матеріалами справи підтверджено, що 01 березня 2017 року між ТОВ «Омега» та «Fruit Link, The Egyptian international Company lor Fruits and Vegetables trading» було укладено Контракт №F/2 (далі-Контракт).
Відповідно до п.1.1. Контракту продавець продає, а покупець купує свіжі фрукти та овочі, у подальшому «товари», згідно асортименту і по цінах, які зазначені в Специфікаціях до цього Контракту.
Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що ціна товару зазначається в доларах США та включає в себе вартість товарів, упаковки, тарі, маркування, товарно-транспортних документів, які вказані в п.4.8 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товару в країні продавця.
Відповідно до умов Контракту в Специфікації №22 від 01.10.2020 року було погоджено поставку манго свіжого на загальну суму 11 556 доларів США. У інвойсі FLUA20101671 від 12.10.2020 року також зазначено про поставку манго свіжого на загальну суму 1 1 556 доларів США.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товару виявлені розбіжності у наданих документах, що стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товару: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) договір (угоду, контракт) із третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) копію митної декларації країни відправлення (з перекладом на Українську мову); 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 5) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, жде такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, за контрактом); 6) прейскуранти (прайс- листи), каталоги виробника товару; 7) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоду, контракт).
Листом ТОВ "ОМЕГА" від 26.10.2020 року №2610/20/1 митницю повідомлено про відсутність додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
В обгрунтування прийнятого рішенні відповідачем зазначено наступне:
1) відповідно до пункту 2.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.03.2017 №F/2 у вартість товару включено пакування, тара, пакування товару, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
Позивач не погоджується із зазначеним рішенням митного органу, внаслідок чого звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (надалі - МК України) визначено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною 1 статтею 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно зі статтею 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Оцінюючи висновки відповідача про наявність розбіжностей у документах, наданих до митного оформлення, що стали підставою для витребування додаткових документів та коригування заявленої позивачем митної вартості, суд виходить з такого.
Щодо доводів відповідача про неможливість перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, оскільки за пунктом 2.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.03.2017 року №F/2 у вартість товару включено пакування, тара, маркування товару, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Відповідно до п.2.1 Контракту №F/2 від 01.03.2017 року ціна товару зазначається в доларах США та включає в себе вартість товарів, упаковки, тарі, маркування, товарно-транспортних документів, які вказані в п.4.8 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товару в країні продавця.
Тобто, такі витрати вже включені до митної вартості товару і незалежно від їх розміру митна вартість товару не зміниться, оскільки на підставі частини 10 статті 58 МК України ці витрати додавати ще раз до вартості товару не потрібно.
Згідно зі статтею 53 МК України митна декларація країни відправлення не є обов`язковим документом необхідним для митного оформлення; вона не впливає на визначення митної вартості товару.
За встановлених обставин справи та норм матеріального права, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем підстави для проведення коригування заявленої митної вартості товарів жодним чином не перешкоджали митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару на підставі наданих позивачем документів.
Водночас, відповідачем до суду не надано доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Таким чином, висновок відповідача про встановлення розбіжностей у поданих позивачем документів, які не містять даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.
До того ж, наявність певних незначних недоліків у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №420/2315/19.
Отже, надані позивачем документи для проведення митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товарів за основним методом (за ціною договору), а ті недоліки, які стали підставою для прийняття спірного рішення не впливають на рівень заявленої митної вартості, тому доводи відповідача про те, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Отже, відповідач протиправно вимагав від позивача подання додаткових документів.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, прийняте рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 26.10.2020 року. №UA500020/2020/000147/1 є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ ОМЕГА підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" у справі №160/4371/20 представляло адвокатське об`єднання АЛМ в особі адвоката Васильченко Олена Миколаївна, що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3977 від 23.11.2018 року.
Судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням АЛМ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омега" укладено договір про надання правничої допомоги №34 від 10.03.2021 року.
Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання здійснити оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA500020/2020/000147/1 від 26.10.2020 року.
Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №34 від 10.03.2020 року сторони погодили розмір гонорару за надання правової допомоги (представництва) в суді першої інстанції, що складає 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
На підставі пункту 3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №34 від 10.03.2020 року оплата гонорару здійснюється протягом 10 днів з дня винесення рішення судом першої інстанції.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Суд враховує, що внаслідок несумлінного підходу адвоката к оформленню документів, в позовній заяві було зазначено неналежного відповідача - Дніпровська митниця Держмитслужби замість належного суб`єкта владних повноважень, який виніс оскаржуване рішення - Одеська митниця Держмитслужби. Зазначена обставина призвела до затягування розгляду справи, адже ця справа не є складною та мала бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, проте суд змушений був перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та на стадії підготовчого провадження здійснювати заміну відповідача на належного, що призвело до розгляд справи спочатку. Крім того, при наданні пояснень в судовому засіданні представником позивача зазначались обставини відмови у митному оформленні за заявленою митною вартістю, які не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
На переконання суду, заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та їх якістю, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними рішеннями відповідача, був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.
Також, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2 270 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №6950730 від 01.02.2021 року.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3 270 грн.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним і скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 26.10.2020 року №UA500020/2020/000147/1.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби судові витрати у розмірі 3 270 (три тисячі двісті сімдесят) гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 19.08.2021 року.

Суддя М.В. Бондар