Справа № 751/5625/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/5625/20 Суддя (судді) першої інстанції: Яременко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Кузьменко В.В.,

Кузьмишина О.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, третя особа - Державний інспектор з охорони навколишнього природнього середовища Чернігівської області Сподаренко Анатолій Петрович про скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, у якому просила скасувати постанову № 99/12 від 18.08.2020 про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за ст. 82 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позов мотивовано тим, що постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренка А.П. № 99/12 від 18.08.2020 її було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 82 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за те, що вона нібито 06.08.2020 о 15 год 00 хв допустила порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх зберігання - спалювання сільськогосподарських відходів (гілки дерев) біля будинку АДРЕСА_1 , що призводить до негативного і екологічно небезпечного впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище, а також порушення права громадян (сусідів) на чисте довкілля. В обґрунтування позову зазначає, що ніякий протокол про адміністративне правопорушення не складався, їй на підпис не надавався і їй не вручався, жодних доказів того, що саме вона розпалила вогнище державним інспектором не надано.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2021 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 99/12 від 18.08.2020, винесену державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 82 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотирьох тисяч) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на гарячу лінію Державної екологічної інспекції Чернігівської області звернулись громадяни буд. АДРЕСА_1 . При приїзді на місце державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. встановлено факт спалювання гілок дерев на прибудинковій території буд. АДРЕСА_1 . Особа правопорушника встановлювалася зі слів сусідів. По факту спалювання проводилась фотозйомка та відібрані пояснення свідків.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 серпня 2021 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. було складено Акт про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства № 83/12 від 06.08.2020.

На підставі даного Акту, 06.08.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. було складено протокол №000992 про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано, що 06.08.2020 о 15 год 00 хв. ОСОБА_1 допустила порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх зберігання - допустила спалювання сільськогосподарських відходів (гілки дерев) біля буд. АДРЕСА_1 (землі Чернігівської міської ради загального користування), що призводить до негативного впливу на здоров`я людей, що є порушенням ст.ст. 15, 33 Закону України «Про відходи» та здійснила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП. Внаслідок даного правопорушення шкода не заподіяна (а.с. 3).

18.08.2020 держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. за результатами розгляду протоколу від 06.08.2020 №000992 винесено постанову № 99/12, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 82 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 4).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено порушення саме позивачем вимог ст.42 Закону України «Про відходи» та ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України «Про відходи» та «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ст. 242-1 КУпАП до компетенції Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ст. 82 КУпАП.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.

Отже, до компетенції Державного інспектора з охорони навколишнього середовища Чернігівської області Сподаренка А.П. віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ст.82 КУпАП.

Відповідно до ст.82 КУпАП порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення - тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 42 Закону України «Про відходи» передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за:

а) порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків;

б) самовільне розміщення чи видалення відходів;

в) порушення порядку ввезення в Україну, вивезення і транзиту через її територію відходів як вторинної сировини;

г) невиконання розпоряджень і приписів органів, що здійснюють державний контроль та нагляд за операціями поводження з відходами та за місцями їх видалення;

д) приховування, перекручення або відмову від надання повної та достовірної інформації за запитами посадових осіб і громадян та їх об`єднань стосовно безпеки утворення відходів та поводження з ними, в тому числі про їх аварійні скиди та відповідні наслідки;

ж) порушення правил ведення первинного обліку та здійснення контролю за операціями поводження з відходами;

з) порушення строків подання і порядку звітності щодо утворення, використання, знешкодження та видалення відходів;

и) невиконання вимог щодо поводження з відходами (під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення та захоронення), що призвело до негативних екологічних, санітарно-епідемічних наслідків або завдало матеріальної чи моральної шкоди;

і) здійснення операцій у сфері поводження з відходами без відповідного дозволу на проведення таких операцій, а також за порушення встановленого порядку подання декларації про відходи або за неподання такої декларації;

ї) порушення встановлених правил і режиму експлуатації установок і виробництв з оброблення та утилізації відходів, а також полігонів для зберігання чи захоронення промислових, побутових та інших відходів (сміттєзвалищ, шламосховищ, золовідвалів тощо);

к) недотримання умов ввезення відходів як вторинної сировини на територію України;

л) несвоєчасне внесення платежів за розміщення відходів;

м) порушення вимог безпечного перевезення небезпечних відходів;

н) порушення встановлених квот на ввезення в Україну відходів як вторинної сировини та строків їх перевезення.

Законами України може бути встановлено відповідальність і за інші правопорушення законодавства про відходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З матеріалів справи убачається, що на підставі Акту від 06.08.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. було складено протокол № 000992 про адміністративне правопорушення, яким встановлено, що 06.08.2020 о 15 год 00 хв, ОСОБА_1 допустила порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх зберігання - допустила спалювання сільськогосподарських відходів (гілки дерев) біля буд. АДРЕСА_1 (землі Чернігівської міської ради загального користування), що призводить до негативного впливу на здоров`я людей, що є порушенням ст.ст.15,33 Закону України «Про відходи» та здійснила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП.

В підтвердження здійсненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення Державним інспектором з охорони навколишнього середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. долучено до матеріалів справи фотознімки із зображенням чоловіка, який розпалює вогнище, особа якого державним інспектором не встановлена.

Також, колегія суддів зауважує, в протоколі про адміністративне правопорушення про наявність свідків не зазначено, та свідки не попереджались про кримінальну відповідальність.

Крім того, спалювання сільськогосподарських відходів (гілок дерев) відбувалося на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , тобто позивачка не є а ні власником, а ні користувачем вказаної земельної ділянки. Відтак, з огляду на викладені обставини, Державним інспектором з охорони навколишнього середовища Чернігівської області Сподаренком А.П. не встановлено факту, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.82 КУпАП.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним інспектором Сподаренком А.П. при розгляді справи відносно ОСОБА_1 було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано без застосування доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Проти зазначених висновків суду першої інстанції апелянт не заперечує, вказуючи в апеляційній скарзі, що фактично перевірку факту спалювання сільськогосподарських відходів (гілок дерев) на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 він не проводив.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо недоведеності відповідачами, всупереч ч. 2 ст.77 КАС України, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.82 КУпАП, що свідчить про неправомірність постанови про накладення адміністративного стягнення №99/12 від 18.08.2020, яка підлягає скасуванню.

Що стосується тверджень апелянта про неспівмірність задоволених на користь позивача витрат на надання правничої допомоги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України , від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України , від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України , від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України , заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду:

- договір про надання правової допомоги від 18.08.2020 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Авраменком Геннадієм Миколайовичем. (а.с.70);

- детальний опис виконаних адвокатом робіт за вказаним договором. (а.с.71);

- копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 64 від 18.08.2020 року (а.с.69);

Отже, позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу адвоката.

Крім того, у апеляційній скарзі апелянтом не зазначено в чому полягає неспівмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу та не надано доказів на обґрунтування своїх доводів.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про здійснення розподілу витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.В. Кузьменко

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 16.08.2021р.)