Справа № ЗПП/320/33/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

без розгляду

20 серпня 2021 року м. Київ №ЗПП/320/33/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., ознайомившись із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення за постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.08.2021, що винесена при виконанні зведеного виконавчого провадження №61401274.

За приписами статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга).

Відповідно до статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша).

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (частина друга).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, з наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду та розглядається судом, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у тому випадку, якщо законом не встановлений інший порядок їх оскарження.

Водночас, нормами чинного законодавства встановлені особливі правила оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні ним судових рішень, ухвалених, зокрема, у господарських та цивільних справах.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним рішення цивільного суду здійснюється за правилами цивільного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц (провадження №14-19цс18) сформовано правову позицію, згідно якої чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, відповідно, у такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного випливає, що у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами однієї юрисдикції, такі справи розглядаються судами тієї юрисдикції, якими видано виконавчі документи.

Як убачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.08.2021, що винесена при виконанні зведеного виконавчого провадження №61401274, у вказаному виконавчому провадженні об`єднано виконання судових рішень Вишгородського районного суду Київської області у цивільних справах №2-101/2013, №323/156/16-ц та Ірпінського міського суду Київської області у цивільній справі №367/5861/15-ц.

Відтак, зведене виконавче провадження №61401274 стосується виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішень судів однієї юрисдикції цивільної, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про розгляд спору щодо оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийнятої у такому зведеному виконавчому провадженні, в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ОСОБА_1 при поданні до Київського окружного адміністративного суду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення за постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.08.2021, що винесена при виконанні зведеного виконавчого провадження №61401274, порушено вимоги статей 153, 154 Кодексу адміністративного судочинства України в частині подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 152, 154, 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення за постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.08.2021, що винесена при виконанні зведеного виконавчого провадження №61401274, повернути заявнику без розгляду.

2. Копію ухвали разом із заявою про забезпечення позову та додатками надіслати (видати) заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.