Справа № 200/7308/21
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

16 серпня 2021 р. Справа №200/7308/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Перерві Д.В., за участю представника позивача Поляцько О.Ю., представника відповідача Шалади С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 25707002, 87500, м.Маріуполь, вул.Університетська, буд.6) про стягнення вихідної допомоги у розмірі 20997,33 грн., середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, починаючи з 05 вересня 2020 року по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 976,62 грн. В обґрунтування позову зазначено, що наказом прокурора області Прокуратури Донецької області, яка перейменована в Донецьку обласну прокуратуру, від 03.09.2020 №870-к позивача звільнено з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Проте, на день звільнення не здійснена виплата вихідної допомоги, що передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач вказує, що законодавством, яке визначає правовий статус прокурора, передбачено окремі особливості реалізації зазначених правовідносин, водночас загальні положення законодавства про працю застосовуються до трудової діяльності прокурора тією мірою, якою вони не врегульовані спеціальними нормами. Спеціальними нормами не передбачено виплати вихідної допомоги прокурорам. Тому, позивач уважає, що в даному випадку слід керуватись загальними нормами трудового законодавства, які регулюють питання наслідків розірвання трудового договору з працівником у зв`язку з ліквідацією, реорганізацію підприємства чи скороченням штату працівників, зокрема щодо виплати вихідної допомоги. Вважає, що відповідач протиправно не провів з ним повного розрахунку при звільненні. У свою чергу, невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України та виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Щодо строку звернення зазначено, що про порушення права на отримання вихідної допомоги ОСОБА_1 дізнався з листа відповідача №07-766вих-21 від 13.05.2021 отриманого 09 червня 2021 року. Строк звернення до суду щодо вирішення трудового спору згідно ст.233 КЗпП України є тримісячним. Вважає, що для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні застосовуються положення ст. 233 КЗпП України. Оскільки днем, коли позивач дізнався про повний фактичний розрахунок із ним є 09.06.2021, то тримісячний строк для звернення до суду не порушено.

16 червня 2021 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

23 червня 2021 року ухвалою суду призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із вказаною позовною заявою. Зазначив, що згідно ч.1 ст.122 КАС України позов щодо прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби може бути подано в межах одного місяця. Зауважив, що оскільки ОСОБА_1 з 04.09.2020 звільнено наказом прокурора Донецької області від 03.09.2020 №870-к, строк звернення до суду з вказаним позовом тривав до 04.10.2020. Право на звернення до суду не є абсолютним, отже враховуючи, що позивача звільнено з 04.09.2020, з наказом про звільнення ознайомлено 04.09.2020, остаточний розрахунок проведено 07.09.2020 наявні підстави вважати, що позов подано з порушенням строку звернення. Просив позовну заяву залишити без розгляду.

Представник позивача заперечував проти залишення позову без розгляду, зазначив, що до спірних правовідносин застосовуються положення ст. 233 КЗпП України, а строк звернення до суду є тримісячним та обчислюється з дати коли відповідачем повідомлено про невиплату вихідної допомоги (лист від 13.05.2021 №07-766вих-21). Отже, строк звернення до суду не порушено.

Вирішуючи клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із порушенням строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Наказом Прокуратури Донецької області від 03.09.2020 №870-к ОСОБА_1 з 04 вересня 2020 року звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництві при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції на підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Абзацом 2 зазначеного наказу зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок з позивачем та виплати йому всі належні виплати при звільненні.

Наявність правових підстав щодо виплати вихідної допомоги відповідачем заперечується.

Спірним питанням у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача про виплату вихідної допомоги при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень статей116,117 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94,116,117 КЗпП і статей1,2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Предметом цього адміністративного спору є стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

Отже, КАС України, як спеціальним нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби.

Судом встановлено, що наказом Прокуратури Донецької області від 03.09.2020 №870-к ОСОБА_1 з 04 вересня 2020 року звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції на підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». При цьому виплата вихідної допомоги передбачена не була.

Як зазначалось вище, виплата належних сум при звільненні здійснюється в день звільнення. Відтак, про порушення своїх прав у вигляді невиплаченої вихідної допомоги позивач повинен був дізнатись в день звільнення.

Отже, перебіг строку звернення до суду почався 04.09.2020.

Позивач звернувся з позовною заявою до суду 11 червня 2021 року, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Позивач зазначив, що про порушене право дізнався з листа від 13.05.2021 №07-766/вих-21 Донецької обласної прокуратури, в якому на його звернення повідомлено про відсутність правових підстав на виплату вихідної допомоги при звільненні згідно ст. 44 КЗпП України, тому строк подання позову не є пропущеним.

Суд зауважує, що при складанні запиту від 07.05.2021 позивач був обізнаний щодо невиплати йому вихідної допомоги та просив її виплатити.

Відтак, наявність звернення позивача та отримання ним відповідної відповіді не спростовує того, що перебіг строку звернення до суду розпочався 04.09.2020.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд зазначає, що об`єктивних непереборних підстав для пропуску строку звернення до суду з цим позовом (тобто, поважних причин пропуску строку) позивачем не наведено.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом частин третьої-четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду відповідно до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/1294/21-а від 10 серпня 2021 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Донецької обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 16 серпня 2021 року. Повний текст ухвали складено 20 серпня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.О. Кошкош