Справа № 160/10392/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/10392/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 160/10392/20 (суддя І інстанції Олійник В.М.)

за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з позивача суму податкового боргу в розмірі 43 292,85грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що нею своєчасно було подано податкову декларацію та сплачено зазначені податкові зобов`язано, проте помилково не на той рахунок, який було необхідно. Після отримання рішення суду вона подала заяву до відповідача з проханням перерозподілити сплачені грошові кошти на правильний рахунок призначення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

18 березня 2019 року позивач подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій визначила податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 33302,19 грн, з військового збору 9990,66 грн. (а.с. 18)

Зазначені податкові зобов`язання позивачем сплачені 13 грудня 2018 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу по військовому збору «*;101; НОМЕР_1 ; код платежу 11011000 військовий збір», по податку на доходи фізичних осіб - «*;101; НОМЕР_1 ; код платежу 11010500 5% под. на дох ф/о, що сплач ф/о за рез річн декларування». (а.с. 46-47)

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначених сум, оскільки згідно з відомостями інтегрованої картки платника податків відповідача остання має податковий борг з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 33302,19 грн та військового збору у сумі 9990,66 грн, який виник у результаті несплати у встановлені терміни сум податкових зобов`язань, визначених у податковій декларації № 1025 від 18.03.2019 з терміном сплати 31 липня 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг відповідачем не сплачений.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з пунктом 179.7 статті 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як зазначалось вище, податкові зобов`язання сплачені відповідачем 13 грудня 2018 року, тобто у встановлений законодавством строк.

Разом з тим, як пояснила позивач в апеляційній скарзі, у призначенні платежу помилково був вказаний отримувач ДПІ у Центральному районі м. Дніпра за місцем розташування нотаріальної контори замість належної Лівобережної ДПІ м. Дніпра, у зв`язку з чим в її обліковій картці утворилась недоїмка.

29 грудня 2020 року позивач звернулась до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із заявою щодо перерахування сплачених платежів за належним рахунком. (а.с. 48)

Відповідно до листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28 квітня 2021 року станом на дату відповіді сплачені нею суми зараховані в рахунок погашення заборгованості. Заборгованість по ІКП у позивача відсутня.

Зазначене підтверджується також наданим позивачем витягом з ІКП позивача, відповідно до якого перерахування коштів на належні рахунки, а відповідно і погашення недоїмки відбулось 4 березня 2021 року.

При цьому, згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» визначене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882 (далі Положення № 122), як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Відповідно до пункту 2.1 Положення №122 єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Крім цього, згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Тому, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та звійськового збору до державного бюджету в строк, встановлений Податковим кодексом України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 1 квітня 2021 року у справі № 810/3355/17 та від 9 квітня 2021 року у справі № 805/1161/17-а.

Отже, фактично у відповідача станом на час подання позову був відсутній податковий борг, а тому судом першої інстанції помилково прийнято рішення про задоволення позову.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки справа є справою незначної складності відповідно до п. 7 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 160/10392/20 скасувати.

У задоволенні позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко