Справа № 420/9238/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9238/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Кравця О.О.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд визнати протиправним та скасувати наказ № 1837/5 від 25.05.2021 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

Разом із адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду суду подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник, з урахування уточнень до заяви про забезпечення позову від 08.06.21, просила суд забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1837/5 від 25.05.21 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1»; зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розблокувати доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви позивачем було зазначено, що зупинення нотаріальної діяльності прямо стосується конституційних прав на можливість заробляти собі на життя своєю працею, забезпечувати належне життя для сім`ї. Відповідач фактично позбавив позивача можливості отримувати відповідно до своєї діяльності дохід. При цьому у позивача залишись перед державою зобов`язання сплачувати податки, не зважаючи на зупинення діяльності.

За доводами позивача, у зв`язку із тим, що законодавством встановлено одночасне вчинення реєстраційних дій з нотаріальними діями, на сьогоднішній день у зв`язку з блокуванням позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач фактично не може провести жодної нотаріальної дії з нерухомим майном, що є ваговою частиною від загальної кількості нотаріальних дій. Крім того, позивачем було зазначено, що в провадженні позивача перебуває 5 спадкових справи, в яких минув шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, проте через блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач не має змоги оформити та видати свідоцтва про право на спадщину за законом та / або за заповітом, чим порушуються права третіх осіб - спадкоємців.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року заяву державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію наказу Міністерства юстиції України № 1837/5 від 25.05.21 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 » до набрання рішенням законної сили. Зобов`язано Державне підприємство «Національні інформаційні системи» розблокувати доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Міністерство юстиції України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій вважаю оскаржувану ухвалу необґрунтованою та прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу про забезпечення позову по справі №420/9238/21.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що зважаючи на встановлені факти та негативні наслідки допущених позивачем порушень, які полягають у вибутті з власності будівлі через порушення процедури державної реєстрації, застосування до приватного нотаріуса ОСОБА_1 заходів реагування у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав (строком на 3 місяці), є виправданим та співмірним ступеню вчиненого порушення, а також необхідним та достатнім для попередження нових порушень у сфері державної реєстрації прав. Апелянт вказує, що забезпечення позову у вигляді зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 25.05.2021 № 1837/5 і, як наслідок, розблокування доступу до Державного реєстру прав надає можливість позивачу повторно здійснювати порушення у сфері державної реєстрації прав протягом певного періоду часу.

На думку апелянта, доводи позивача про позбавлення можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності не відповідають дійсності, оскільки діяльність приватного нотаріуса не обмежується лише реєстраційними діями з нерухомим майном, для чого потребується доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Апелянт, не погоджуючись із висновками суду, що блокуванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушуються права третіх осіб, вказує, що оскільки у разі тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав спадкова справа може бути передана до іншого(ї) приватного нотаріуса (державної нотаріальної контори) в межах одного нотаріального округу після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, блокування доступу приватному нотаріусу жодним чином не позбавляє можливості третіх осіб отримати спадщину, а отже, не порушує їх прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач - ОСОБА_1 є державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва від 24.03.2009 № 7299.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30.04.21 № 1419/7 на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадянських формувань, затвердженого постановою КМУ від 21.12.2016 № 990, на підставі листа Головного слідчого управління Національної поліції від 05.04.21 № 10924/24/9/5-2021 (вх. № 8726-26-21) проведено камеральну перевірку державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за результатами якої складена довідка.

На підставі результатів зазначеної перевірки Міністерством юстиції України видано наказ № 1837/5 від 25.05.2021 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким тимчасово заблоковано нотаріусу доступ до реєстру на три місяці.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що блокування позивачу, як приватному нотаріусу, доступу до Реєстру обмежує її у можливостях повноцінного здійснення нотаріальної діяльності та має негативні наслідки не тільки для позивача, а й для третіх осіб. За висновками суду, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у даному випадку буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, при цьому, незабезпечення позову призведе фактично до повної неможливості виконання судового рішення в подальшому, оскільки за умови зберігання чинності оспорюваного наказу та з урахуванням визначеної законодавцем тривалості судового, на час остаточного вирішення спору оскаржуваний наказ, як акт індивідуальної дії, вже вичерпає свою дію, що взагалі позбавить сенсу судове провадження та призведе до того, що реальний захист порушених прав позивача стане неможливим.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

При цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року (справа №826/9263/17).

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що предметом адміністративного позову є визнання протиправним та скасування наказу № 1837/5 від 25.05.2021 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 », яким було тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.

При цьому, забезпечуючи позов, суд першої інстанції зупинив дію наказу Міністерства юстиції України № 1837/5 від 25.05.2021 року, дія якого обмежена в часі, до набрання рішенням законної сили, що фактично вказує на вирішення позовних вимог в адміністративному спорі по суті з огляду на їх тимчасовий характер.

Таким чином, забезпечення позову шляхом зупинення дії Міністерства юстиції України № 1837/5 від 25.05.2021 року може вважатися вирішенням спору, оскільки приватний нотаріус і в подальшому здійснює діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ, дія якого спірним судовим рішенням зупинена, був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому, судом першої інстанції було вірно враховано, що у випадку застосування тимчасового блокування доступу приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, останній не позбавлений права на працю та має право здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно, що спростовує доводи позивача стосовно фактичного позбавлення відповідачем можливості отримання позивачем доходу від своєї професійної діяльності.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 22 липня 2021 року (справа №160/14224/20), від 12 лютого 2021 року в справі №824/902/19-а, від 21 листопада 2019 року в справі №420/1065/19, від 01 жовтня 2019 року в справі №420/912/19, від 19 червня 2018 року в справі №826/9263/17, від 23 липня 2020 року в справі № 640/12935/19.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що у цій справі ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача не є очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача та обмежують її діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 10 червня 2021 року в справі №640/21960/20.

Щодо висновків суду першої інстанції, що блокування позивачу, як приватному нотаріусу, доступу до Реєстру обмежує її у можливостях повноцінного здійснення нотаріальної діяльності та має негативні наслідки не тільки для позивача, а й для третіх осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що оскаржуваним наказом фактично позбавлено позивача можливості оформити та видати свідоцтва про спадщину за законом та / або за заповітом, вчинити реєстраційні дії по спадкових справах, за якими строк видачі свідоцтв право на спадщину вже настав, рівно як і по справах, за якими строк видачі свідоцтв про право на спадщину настане протягом двох місяців (спадкові справи № 2/2020 (заведена 04.11.20), № 3/2021 (заведена 13.02.21), № 5/2021 (заведена 19.03.21), № 6/2021 (заведена 19.03.21), № 12/2021 (заведена 14.05.21); № 4/2021 (заведена 26.02.21), № 7/2021 (заведена 22.03.21), № 9/2021 (заведена 22.03.21), № 10/2021 (заведена 15.04.21).

Водночас, відповідно до частини 3 пункту 2.7 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), у разі припинення, зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав за заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкова справа може бути передана до іншого(ї) приватного нотаріуса (державної нотаріальної контори) в межах одного нотаріального округу після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), якому (якій) передається спадкова справа, зобов`язаний(а) прийняти її у провадження.

Згідно частини 7 пункту 2.7 глави 10 Порядку, заява про передачу спадкової справи подається спадкоємцями нотаріусу, який веде незакінчену спадкову справу або зберігає закінчену спадкову справу (у разі ліквідації державної нотаріальної контори - комісії з ліквідації; у разі якщо приватний нотаріус не може особисто здійснити передачу спадкової справи, - відповідному головному територіальному управлінню юстиції).

Таким чином, як вірно зазначає апелянт, блокування доступу приватному нотаріусу жодним чином не позбавляє можливості третіх осіб отримати спадщину, а отже, не порушує їх прав та охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 292, 311, 312, 317, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва