Справа № 260/3634/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3634/20 пров. № А/857/12689/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.

за участі секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (суддя Скраль Т.В., м. Ужгород, повне судове рішення складено 31 травня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби, у якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2020 року № 9, яким йому збільшено податкове зобов`язання на 8781,92 та накладено штрафні санкції 2195,48 грн.; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2020 року №9, яким йому збільшено податкове зобов`язання на 1756.38 та накладено штрафні санкції 439,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 в повній мірі сплачено всі обов`язкові митні платежі, подані всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, а декларація інвойсу від 01.06.2018 № 633/06 є чинною та не скасованою. Крім того, позивач не притягувався до відповідальності за ст. 485 МК України та протоколу щодо нього не складалось, що вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 485 МК України, а також відсутність підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень від 16 жовтня 2020 року № та № 9.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №260/3634/20 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що саме по собі повідомлення органів Литви про проведення перевірки та ненадання експортером (AUTO LIDER) необхідних документів не є беззаперечним доказом вчинення дій спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів. Вказана відповідь вказує лише на невиконання експортером (AUTO LIDER) своїх обов`язків перед компетентними органами Литви, а тому позивач не є стороною даних правовідносин, що свідчить про безпідставність висновків Закарпатської митниці Держмитслужби про порушення ОСОБА_1 митного та податкового законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 12 лютого 2019 року Закарпатська митниця ДФС звернулася із листом «Щодо направлення документів про походження» до Державної фіскальної служби України в якому направляють для проведення перевірки преференційні документи про походження щодо вживаних транспортних засобів, що імпортувалися від ризикових експортерів ЄС: AUTO LIDER, UAB Ltd. (Литва), AUTA A DILY TOMAS s.r.o. (Чеська Республіка), AUTO EXPORT EAST LTD (Великобританія), Auto-express s.r.o. (Словацька Республіка), (а.с. 58).

16 вересня 2019 року Митний департамент при Міністерстві фінансів Литовської Республіки надав відповідь ДФС України, в якій зазначено, що оскільки експортери товарів (AUTO LIDER та EMER) не представили документи, що підтверджують статус походження товарів, згаданих в документах про походження, вони не змогли підтвердити, що товари мають походження відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Виходячи з цього, декларації на рахунки-фактури були видані неправильно, (а.с. 60-61,110-112).

16 жовтня 2019 року ДФС України надала відповідь Закарпатській митниці ДФС про те, що ними направлено лист уповноваженому органу Литви від 16.09.2019, яким не підтверджено преференційне походження зазначених інвойсів, (а.с. 59).

22 вересня 2020 року наказом Закарпатської митниці Держмитслужби № 498 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи», на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 2 статті 351, статті 345 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI зі змінами та доповненнями, та у зв`язку з надходженням від уповноваженого органу Литви інформації про не підтвердження преференційного походження товару, оформленого громадянином ОСОБА_1 , наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи стосовно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 № UA305140/2018/004611, тривалістю 3 (три) робочих дні з 29 вересня 2020 року, (а.с. 56).

22 вересня 2020 року листом № 19/28/6356 «Про проведення невиїзної перевірки», який отримано 24 вересня 2020 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що на підставі наказу Закарпатської митниці Держмитслужби № 498 від 22.09.2020 буде проводитися з 29.09.2020 року документальна невиїзна перевірка дотримання законодавства України з питань митної справи стосовно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, згідно митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 № UA305140/2018/004611, (а.с. 69-71).

02 жовтня 2020 року Закарпатською митницею Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка громадянина ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо дотримання законодавства України з питань митної справи стосовно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування згідно митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 № UA305140/2018/004611. Перевірка проводилась з 29.09.2020 до 01.10.2020 та тривала 3 робочих дні.

За результатами перевірки складено акт від 02.10.2020 №0074/20/7.7-19/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення: 1. пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди про, асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII в частині відсутності підтвердження статусу походження товару, ввезеного за декларацією інвойсом, як таким, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадає під дію цієї Угоди, частини 7 статті 36 та частини 1 статті 257, частини 1 статті 270, частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 № UA305140/2018/004611, на загальну суму 8781.92 грн.; 2. пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією типу ЇМ 40 ДЕ від 08.06.2018 № UA305140/2018/004611, на загальну суму 1756.38 грн., (а.с. 62-68).

Акт надіслано на адресу позивача та отримано ним 06 жовтня 2020 року (а.с. 72).

16 жовтня 2020 року, на підставі Акту від 02.10.2020 №0074/20/7.7-19/ НОМЕР_1 , Закарпатською митницею Держмитслужби прийнято податкові повідомлення рішення: № 9, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем 15010500, в розмірі 8781,92 грн. та накладено штрафні санкції 2 195,48 грн., (а.с. 27); № 9, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на митну територію України товарів (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком) в розмірі 1756,38 грн. та накладено штрафні санкції 439,10 грн, (а.с. 29).

Не погодившись із податковими повідомленнями - рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятих Закарпатською митницею Держмитслужби оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відсутнє підтвердження походження товару ввезеного позивачем за декларацією-інвойсом, як таким, що походить з певної країни, що призвело до несплати ним митних платежів в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, яким ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони (далі Угода).

Відповідно до статті 75 гл.5 цієї Угоди про асоціацію визначено цілі в митних питаннях, де Сторони визнають важливість митних питань та питань сприяння торгівлі в розвитку двостороннього торговельного середовища. Сторони домовляються посилити співробітництво у цій сфері з метою забезпечення того, щоб відповідне законодавство та процедури, а також адміністративна спроможність відповідних адміністративних органів, головним чином, відповідали цілям ефективного контролю та підтримки сприянню законній торгівлі.

Додатком до цієї угоди є три протоколи, де Протокол І Угоди (далі Протокол 1 Угоди) - це Протокол щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва.

Згідно зі статтею 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Згідно з пунктом 2 статті 26 розділу IV Угоди термін походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі - Протокол).

Відповідно до статті 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Частиною 1 статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію передбачено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відповідно до підпункту (b) пункту 1 статті 22 Протоколу І декларація інвойс, зазначена в статті 16 (1) (b) цього Протоколу, може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Як встановлено судом позивачем ввезено на митну територію України автомобіль марки AUDI (бувший у використанні), модель A6 Limousine, № кузова НОМЕР_2 , загальна кількість місць 5 (включаючи місце водія), призначення автомобіля для перевезення людей по дорогах загального користування, номер двигуна , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см.3, потужність 130 kW, колісна формула 2х4, календарний рік випуску 2013. Модельний рік виготовлення 2014. Тип кузову седан, колір чорний, категорія М1", за кодом згідно з УКТЗЕД , країна походження Європейська спільнота, фактурна вартість 6000, 00 євро, заявлена декларантом митна вартість 325256, 39 грн., задекларовано ставку ввізного мита 7,3 %. Заявлення митної вартості товару здійснено декларантом за шостим методом визначення митної вартості товару - резервним. Декларант товару - ТОВ "БРОК ІНВЕСТ ГРУП" (, Україна, 90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Сливова, 34). Експортер/продавець товару "AUTO LIDER, UAB". Одержувач (покупець) - громадянин ОСОБА_1 . Митне оформлення якого здійснено за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 року № UA305140/2018/004611 (а.с.74-73), що була складена на підставі декларації інвойс від 01.06.2018 року №633/06.

Пунктом 2 статті 22 Протоколу 1 Угоди передбачено, що декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам Протоколу 1 Угоди.

Згідно зі статті 22 Протоколу декларація інвойс може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Відповідно до частини 3 статті 22 Протоколу 1 експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього протоколу.

Згідно зі статтею 33 Протоколу 1 подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Крім того, статтею 32 Протоколу 1 передбачено, що метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, необґрунтованими є доводи позивача, що запит відповідача до Державної фіскальної служби не є доказом звернення до компетентного органу іноземної держави та в самому запиті чітко не викладено конкретні причини, з приводу яких у митного органу виникли сумніви в дійсності сертифіката або вірогідності наведених у ньому даних, оскільки дозвільний порядок таких дій закладений у зміст самої Угоди та Протоколу І до неї.

Отже, дії Закарпатської митниці ДФС узгоджуються з наведеними вимогами чинного законодавства, а відтак, суд дійшов висновків, що митний орган направляючи лист від 12.02.2019 за вих №273/18/07-70-70-19 щодо перевірки декларації інвойсу, діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

З метою реалізації положень пункту 1 статті 33 Протоколу 1 митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Якщо митні органи країни імпорту вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, вони повинні запропонувати імпортерові позбавитися товару з уживанням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Так, 12 лютого 2019 року Закарпатська митниця ДФС звернулася із листом Щодо направлення документів про походження до Державної фіскальної служби України в якому направляють для проведення перевірки преференційні документи про походження щодо вживаних транспортних засобів, що імпортувалися від ризикових експортерів ЄС: AUTO LIDER, UAB Ltd. (Литва), AUTA A DILY TOMAS s.r.o. (Чеська Республіка), AUTO EXPORT EAST LTD (Великобританія), Auto-express s.r.o. (Словацька Республіка), (а.с.58).

16 вересня 2019 року Митний департамент при Міністерстві фінансів Литовської Республіки надав відповідь ДФС України, в якій зазначили, що оскільки експортери (AUTO LIDER та EMER) товарів не представили документи, що підтверджують статус походження товарів, згаданих в документах про походження, вони не могли підтвердити, що товари мають походження відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Виходячи з цього, декларації на рахунки-фактури були видані неправильно, (а.с.60-61,110-112).

16 жовтня 2019 року ДФС України надала відповідь Закарпатській митниці ДФС про те, що ними направлено лист уповноваженому органу Литви від 16.09.2019, яким не підтверджено преференційне походження зазначених інвойсів, (а.с.59).

Відповідно до вищевказаних положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами слідує, що отримання на запит щодо підтвердження походження товару відповіді, яка не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, є підставою для відмови у наданні права на преференції.

Так, відповідно до статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Об`єктом оподаткування, згідно із підпунктом а) пункту 185.1 статті 185 ПК України, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до пунктів 54.3 та 54.4 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Як видно з матеріалів справи, митним органом отримано офіційну відповідь за міжнародним запитом до митних органів Литви щодо не підтвердження преференційованого походження товарів, до задекларованого ОСОБА_1 товару за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 року №UA305140/2018/004611 (декларація-інвойс від 01.06.2018 року № 633/06), отже суд погоджується із висновками митного органу, що не може бути застосовано умови преференційованого режиму оподаткування ввезеного товару при здійсненні митного оформлення в Україні за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита за преференцією "410". Враховуючи наведене, декларація-інвойс від 01.06.2018 року № 633/06 не може бути визнана достатнім документом, який у відповідності до пункту 1 статті 16 Протоколу І засвідчує, що товар заявлений позивачем за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 08.06.2018 року №UA305140/2018/004611 підпадає під дію Угоди.

Відповідно до встановленого митним органом документального не підтвердження преференційованого походження товару в митному режимі імпорту за вказаною митною декларацією ІМ 40ДЕ від 08.06.2018 року до товару застосовується пільгова ставка ввізного мита 10 %, яка застосовується в рамках найбільшого сприяння, встановленого Законом України № 584-VII "Про митний тариф України" та правомірно контролюючим органом розраховано суму заниження податкових зобов`язань на загальну суму 10 538,31 грн. (8781, 92 грн. ввізне мито; 1756,38 грн. податок на додану вартість) платника податків, які підлягають сплаті до бюджету України.

Щодо доводів позивача, що офіційний переклад листа органу Литви від 19 вересня 2019 року не є належним доказом у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Положенням ст.254 Митного кодексу України встановлено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Митним органом під час судового розгляду надано офіційний переклад з англійської мови на українську мову - відповідь уповноваженого органу Литовської Республіки, що був зроблений 13 січня 2021 року (а.с.111-112) та посвідчений нотаріально. Тобто, такий переклад здійснено на замовлення суб`єкта владних повноважень після закриття підготовчого провадження по справі та прийнятий судом до розгляду, так як містить інформацію щодо предмета доказування. Крім того, зміст здійсненого перекладу не спростовує зроблені відповідачем висновки та встановлені обставини справи, отже не вказує на будь-яку протиправність в діях відповідача при здійсненні такого перекладу самостійно під час перевірки.

Водночас, частиною 6 статті 345 МК України передбачено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятих Закарпатською митницею Держмитслужби оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відсутні підтвердження походження товару ввезеного позивачем за декларацією-інвойсом, як таким, що походить з певної країни, що призвело до несплати ним митних платежів в повному обсязі.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивач не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №260/3634/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року