Справа № 280/9565/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2021 року м.Дніпросправа № 280/9565/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Ясенової Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 280/9565/20 (суддя Сацький Р.В., повний текст рішення складено 24.02.2021р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні з 14.04.2018 по день фактичної виплати, а саме по 02.12.2020, викладену в листі №7026 від 15.12.2020;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 14.04.2018 по день фактичної виплати (01.12.2020) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двомісячного грошового забезпечення перед звільненням.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі №280/3989/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошовою забезпечення за період з 14.04.2010 по 14.04.2018. На виконання вказаного рішення 01.12.2020 відповідач здійснив виплату вказаної суми. Рішенням Запорізького окружною адміністративного суду від 21.08.2020 у справі № 280/3988/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.04.2005 по 14.04.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.04.2018. На виконання вказаного рішення 01.12.2020 відповідач здійснив виплату вказаної суми. Тому у позивача виникають підстави для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, та отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за вказаним рішенням суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково, судом визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2018 по 01.12.2020, викладену в листі №7026 від 15.12.2020 та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 квітня 2018 року по 01 грудня 2020 року включно в розмірі 16 171,92 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що ст.117 КЗпП України не може розповсюджуватися на зазначені правовідносини. Вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Крім того, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командувача військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2018 № 107 позивача було звільнено з військової служби у запас.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 року у справі №280/3989/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошовою забезпечення за період з 14.04.2010 по 14.04.2018.

На виконання вказаного рішення 01.12.2020 позивач отримав доплату у розмірі 4182,26 грн.

Рішенням Запорізького окружною адміністративного суду від 21.08.2020 у справі № 280/3988/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 23.04.2005 по 14.04.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.04.2018.

На виконання вказаного рішення 01.12.2020 позивач отримав доплату у розмірі 11989,66 грн.

03.12.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 14.04.2018 по день фактичної виплати 01.12.2020.

Листом № 7026 від 15.12.2020 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Вважаючи відмову у виплаті протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16171,92 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Факт їх не виплати в установлений строк, що підтверджено рішеннями суду, які набрало законної сили, є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст.117 КЗпП України.

Щодо застосування до спірних правовідносин норм ст.117 КЗпП України в частині стягнення з роботодавця належних працівникові після звільнення виплат за весь період їх невиплати після прийняття судового рішення щодо суми такої заборгованості, колегія суддів виходить з правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 по справі № 810/451/17, який дійшов висновку, що немає жодних підстав вважати, що у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року, провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

У спірному випадку встановлено, що позивач звільнений із військової служби 14.04.2018.

Рішення суду про стягнення на користь позивача індексації грошовою забезпечення та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій фактично виконано відповідачем 01.12.2020, відповідна сума на розрахунковий рахунок позивача надійшли 01.12.2020.

Таким чином, відповідачем проведено фактичний розрахунок з позивачем у зв`язку з його звільненням поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини справи, позивач набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, визначеного ст.117 КЗпП України.

Оскільки відповідачем не проведено розрахунок середньої заробітної плати позивачу для проведення нарахування та виплати відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України, то належним способом захисту його прав є зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час такої затримки за період з 14.04.2018 по 01.12.2020.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо можливості часткового задоволення позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.

Стосовно строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В даному випадку, рішення суду про стягнення на користь позивача індексації грошового забезпечення та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій фактично виконано відповідачем 01.12.2020, відповідна сума на розрахунковий рахунок позивача надійшла 01.12.2020., до суду з цим позовом позивач звернувся 22.12.2020 (а.с. 21), тобто в межах строку встановленого КАС України.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 280/9565/20 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя Т.І. Ясенова