Справа № 160/13129/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
19 серпня 2021 року Справа № 160/13129/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації та середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:
03.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , польова пошта на користь ОСОБА_1 не нараховану і не виплачену компенсацію за п`ятдесят шість невикористаних днів додаткової відпустки, виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , польова пошта на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за п`ятдесят шість невикористаних днів додаткової відпустки починаючи з жовтня 2018 року і до винесення судом судового рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду обгрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

18.08.2021 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви до суду. В обгрунтування заяви позивач зазначає, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітньої плати та компенсації втрати частини заробітньої плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробтньої плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовістності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і работодавців. Викладене вище повністю відповідає рішенню Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013.

Розглянувши заяву представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовних вимог, у 2015-2018 роках позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач 21.09.2018 року був звільнений у запас.

При виключенні зі списків військової частини НОМЕР_1 відповідач, на думку позивача, протиправно не виплатив ОСОБА_1 компенсацію за п`ятдесят шість невикористаних днів додаткової відпустки, виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження та звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №240/532/20.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Позивач не погоджується з не виплатою йому компенсації за п`ятдесят шість невикористаних днів додаткової відпустки, виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Суд зазначає, що грошове забезпечення - є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримує грошове забезпечення щомісячно.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 44 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19.

Остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений в день звільнення, тому про невиплату грошової компенсації позивач мав знати 21.09.2018 року.

До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 03.08.2021 року.

Отже, позивачем порушено місячний строк звернення до суду.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Суд критично оцінює посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України, КЗЗпП України та Конвенцію Міжнародної організації праці №95, оскільки вони не регулюють процесуальні строки звернення до адміністративного суду у справах про проходження та звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, наведені позивачем в заяві доводи не спростовують цієї обставини; позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення.

Враховуючи зазначене, заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви задоволенню не підлягає, а позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 має бути повернута позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви представника позивача про усунення недоліків позовної заяви - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації та середнього заробітку - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар