Справа № 160/8734/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року Справа № 160/8734/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, в якій позивач просить:
- визнати протиправну бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в частині порушень вимог статей 40 Конституції України та статей 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», а саме:
- порушення вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян» в частині невиконання зобов`язання проводити перевірку звернень вчасно;
- порушення вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян» в частині невиконання зобов`язання письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- не дотримання обов`язку проводити розгляд і вирішення звернень у строки передбачені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;
- порушення вимог статті 40 Конституції України в частині зобов`язання надати обґрунтовану відповідь на звернення у встановлений законом строк;
- зобов`язати відповідача надати обґрунтовану письмову відповідь на звернення від 17.11.2020 року, з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Конституції України.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач 07.02.2021 року звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зі скаргою та повідомив, що відповіді на звернення від 17.11.2020 року не отримав, вказав на правопорушення, вчинені представником Уповноваженого під час розгляду звернення та просив призначити службову перевірку. На думку позивача, відповідь на скаргу позивача була необґрунтованою. Зауважено, що перевірку по факту правопорушень, вчинених представником Уповноваженого, не призначено. Також позивач звертає увагу, що його право на належний розгляд скарги від 07.02.2021 року вже визнано судом у справі №160/5615/21. Відповідно до довідки №01.6/229.14/382.13/21/31, станом на 13.05.2021 року звернення позивача від 17.11.2020 року зареєстровано 20.11.2020 року та перебуває на розгляді Уповноваженого з порушенням строку розгляду понад 170 днів. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
16.07.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що надання відповідачем відповіді 01.07.2021 року на звернення від 17.11.2020 року не впливає на суть позовних вимог, адже відповідачем було порушено вимоги ст. 40 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» в частині невиконання обов`язку проводити перевірку звернень своєчасно, вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо недотримання обов`язку проводити розгляд і вирішення звернень у строки, передбачені цією статтею. Громадяни мають право не лише на звернення, а на своєчасне вирішення питань звернення, поновлення та захист.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 17.11.2020 року, в якій просив:
- провести своєчасну, об`єктивну та всебічну перевірку звернення;
- відкрити провадження з приводу порушень законних та Конституційних прав, та повідомити про його відкриття;
- надати можливість особисто викласти аргументи по суті звернення особі яка буде проводити перевірку цього звернення;
- надати можливість бути присутнім під час розгляду звернення з метою захисту законних прав та інтересів;
- виклик (запрошення) для викладення аргументів/розгляду звернення надіслати завчасно до електронної адреси;
- зафіксувати в установленому порядку адміністративне правопорушення вчинене Солонківською сільською радою Пустомитівського району, а саме: ненадання відповіді на запит на інформацію;
- витребувати у Солонківської сільської ради запитувану інформацію, або зобов`язати надати відповідь на запит від 28.10.2020 року;
- повідомити про прийняті рішення, та обґрунтувати такі рішення;
- відповідь просив надати електронною поштою.
За змістом заяви позивача 28.10.2020 року він направив на електронну поштову адресу Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Солонківська сільська рада) запит на інформацію: про створення і діяльність постійної комісії з питань поводження з безхазяйними відходами; дати засідання комісії з приводу інформації, скерованої листом Пустомитівської районної державної адміністрації (далі - Пустомитівська РДА) від 13.05.2020 року № 02-19/696, а саме, сміттєзвалища біля стаціонарного поста ДПС в с. Солонка; просив вказати кількість, склад, властивості, вартість відходів, ступінь їх небезпеки для навколишнього природного середовища і здоров`я людини.
Позивач стверджував, що не отримав відповіді на свій запит, в чому вбачає порушення права на інформацію та вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Просив відповідача, зокрема, провести перевірку за його зверненням; відкрити провадження щодо порушення його законних та конституційних прав; зафіксувати у встановленому порядку адміністративне правопорушення, вчинене Солонківською сільською радою Пустомитівського району, а саме, ненадання відповіді про запит на інформацію.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідь про відкриття провадження Уповноваженого за його заявою позивача надана у місячний строк, оскільки 20.12.2020 року було офіційно вихідним днем - неділею.
ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою від 07.02.2021р., у якій зазначив, що на розгляді регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Р. Клапчука перебувають його звернення від 17.11.2020р. щодо не надання відповіді на інформаційний запит від 28.10.2020р. Солонківською сільською радою та від 17.11.2020р. щодо надання неточних та неповних відповідей на інформаційні запити позивача Пустомитівською РДА, проте станом на 07.02.2021р. відповідей на наведені звернення позивач не отримав, що є порушення вимог ст.ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та ст.40 Конституції України, а тому просив, зокрема:
- провести об`єктивну та всебічну перевірку цього звернення;
- призначити службову перевірку протиправної бездіяльності регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Р. Клапчука;
- у випадку відмови в призначенні службової перевірки аргументувати таке рішення, що підтверджується змістом копії відповідної скарги.
Листом Солонківської сільської ради від 18.02.2020р. №429 надано інформацію щодо результатів розгляду інформаційного запиту від 28.10.2020 та копію відповіді від 28.10.2020р. № 2934., з аналізу якої встановлено, що запитувану позивачем публічну інформацію не надано, що є порушенням вимог ст.ст. 5, 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому, в рамках відкритого провадження Уповноваженого вживаються заходи щодо встановлення посадових осіб Солонківської сільської ради, винних в порушенні вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду інформаційного запиту позивача та притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності, про результати додаткових заходів реагування буде поінформовано регіональним представником додатково, що підтверджується змістом копії відповідного листа.
Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 10.03.2021 року №7105.4/М-2362.3/21/30.2 позивача було повідомлено, зокрема, про те, що за його заявою від 17.11.2020р. щодо порушення права на інформацію Пустомитівською РДА відкрито провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в межах відкритого провадження до Солонківської сільської ради направлено запит щодо надання інформації про результати розгляду інформаційного запиту позивача від 28.10.2020р. та у зв`язку із неотриманням відповіді на нього регіональним представником 10.02.2021р. було направлено повторний аналогічний запит.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача в частині порушень вимог та статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та статті 40 Конституції України, а саме: порушення вимог статті 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині невиконання зобов`язання проводити перевірку звернення об`єктивно та всебічно; порушення вимог статті 40 Конституції України в частині зобов`язання надати обґрунтовану відповідь на звернення громадянина, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі №160/5615/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін, відносно порушених ОСОБА_1 питань у його скарзі від 07.02.2021р., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язано Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8; ) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.02.2021р. відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України.

Рішення суду відповідачем не оскаржувалось.

01.07.2021 року відповідачем надано позивачу відповідь на звернення, в якій вказано, що з метою поновлення порушеного права на доступ до публічної інформації, листом від 28.04.2021 року №12162.4/М-18595.3/20/44 Солонківську сільську раду зобов`язано повторно розглянути інформаційний запит від 28.10.2020 року з врахуванням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», надати належним чином засвідчену копію наданої відповіді за результатами повторного розгляду запиту.

Відповідно до наданої Солонківською сільською радою інформації, листом від 14.05.2021 №1193 позивачу було надано відповідь за результатами повторного розгляду інформаційного запиту від 28.10.2020, яку направлено на поштову адресу позивача, що підтверджується наданою квитанцією поштового відправлення.

Таким чином, за результатами перевірки викладених позивачем у зверненні обставин та вжитих заходів у межах відкритого провадження Уповноваженого, право на доступ до публічної інформації було поновлено.

Щодо притягнення посадових осіб Солонківської сільської ради до адміністративної відповідальності у відповіді вказано, що попередню відповідь на інформаційний запит надано листом Солонківської Сільської ради від 28.10.2020 року №2934 за підписом сільського голови Ткачука В.В., який, за інформацією сільської ради, припинив свої повноваження у листопаді 2020 року. Внаслідок викладеного, притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відповідно до частини другої статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення права на доступ до публічної інформації та вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не видається за можливе.

Отже, листом від 01.07.2021 року відповідачем було надано відповідь стосовно порушених позивачем питань у зверненні як від 07.02.2021 року так і від 17.11.2020 року.

Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно, неповно та необ`єктивнао розглянуто звернення від 17.11.2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини визначені ст.101 Конституції України та Законом України від 23.12.1997 року №776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон №776/97-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону №776/97-ВР, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст.3 Закону №776/97-ВР, метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Частиною 5 статті 14 Закону №776/97-ВР визначено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.

За приписами ст.17 Закону №776/97-ВР, Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст.3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст.5 Закону №393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Вищезазначені норми свідчать, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які б відрізнялись від визначених у Законі України "Про звернення громадян", положення статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" не містять.

Таким чином, на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поширюється строк розгляду звернень, який складає не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

При цьому у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №826/13400/16-а.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 17.11.2020 року, в якій просив, зокрема, провести перевірку його звернення; відкрити провадження щодо порушення його законних та конституційних прав; зафіксувати у встановленому порядку адміністративне правопорушення, вчинене Солонківською сільською радою Пустомитівського району, а саме ненадання відповіді на запит на інформацію та притягнути до відповідальності винних осіб.

Наведена заява позивача від 17.11.2020 року за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону №393/96-ВР.

Вказана заява позивача від 17.11.2020 року надійшла на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 20.11.2020 року та зареєстрована Секретаріатом в за №М-18595.3/20 від 20.11.2020 року.

21.12.2020 року, в межах строку, передбаченого статтею 20 Закону №393/96-ВР, відповідач надав позивачу відповідь на звернення від 17.11.2020 року, в якій зазначив, що за його заявою відкрито провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в межах відкритого провадження до Солонківської сільської ради Пустомитівського району направлено запит щодо надання інформації про результати розгляду інформаційного запиту позивача та вживаються заходи щодо всебічного з`ясування обставин, викладених у його заяві, про результати яких його буде повідомлено додатково.

Разом з тим, в межах максимального - 45-денного строку, визначеного статтею 20 Закону №393/96-ВР, відповідач не вирішив зазначене звернення позивача, а остаточну відповідь щодо викладених у ньому питань надав лише - 01.07.2021 року.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 року у справі №826/12287/16 дійшов до висновку, що ані Закон України «Про звернення громадян», ані будь-який інший нормативний акт не ставить у залежність можливість реалізації права особи особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, від форми розгляду цієї скарги (колегіально, одноособово тощо).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку на адресу відповідача 17.11.2020 року, є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку до адреси відповідача 17.11.2020 року з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що строки, передбачені Законом №393 для надання відповіді громадянину на звернення, не можуть поширюватись на строки для надання остаточної відповіді громадянину за результатами проведеного провадження Уповноваженого. Законом №776 не встановлено строку, протягом якого Уповноважений має здійснювати своє провадження, а оскільки його головним завданням є відновлення порушеного права заявника, то провадження за його зверненням може тривати понад строк, встановлений Законом №393, оскільки за приписами ст.17 Закону №776/97-ВР, встановлено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян", тобто, не більше ніж у сорока п`ятиденний строк.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати обґрунтовану письмову відповідь на звернення від 17.11.2020 року, за результатами перевірки та з інформацією про суть прийнятих рішень відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Конституції України, суд зазначає, що відповідна вимога не підлягає задоволенню, оскільки, як було встановлено судом, відповідачем було надано відповідь на питання, порушені позивачем в заяві від 17.11.2020 року - 01.07.2021 року.

Тобто, станом на день розгляду справи судом, відповідачем надано відповідь на заяву позивача від 17.11.2020 року, як наслідок, спору в цій частині між сторонами не існує, відтак, суд позбавлений можливості повторного зобов`язання відповідача надати відповідь, яка вже надана позивачу 01.07.2021 року.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, суд вважає за можливе визнати протиправною бездіяльність відповідача під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення позивача від 17.11.2020 року, а в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, в межах заявлених позивачем аргументів, з урахуванням наданих сторонами письмових доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в частині своєчасного розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 17.11.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник