Справа № 414/1503/21
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Справа № 414/1503/21

Провадження № 2-а/414/36/2021

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Сектора реагування патрульної поліції Відділу поліції № 2 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Федорова Романа Рафаїловича, Головного управління Національної поліції в Луганській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Якимович О.В., звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до інспектора СРПП ВП №2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенанта поліції Федорова Р.Р. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначається, що 28.06.2021 інспектор СРПП ВП №2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенант поліції Федоров Р.Р. виніс постанову серії БАВ № 008978 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою на позивача із застосуванням ст. 36 КУпАП було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Відповідно до вказаної постанови 28.06.2021 о 10:45 год. біля будинку № 82 по вул. Слобожанській м. Кремінна Луганській області ОСОБА_1 керував мопедом, не маючи мотошолома та права керування цим транспортним засобом, на якому до того ж був відсутній номерний знак, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.3 (г) та 2.9 (в) ПДР України.

Позивач вважає, що постанова не відповідає дійсності та вимогам закону.

Так, позивач під час складання постанови оспорив інкриміновані йому правопорушення та пояснив, що він має при собі посвідчення водія відповідної категорії «А», а транспортний засіб, на якому він рухався, належить саме до цієї категорії. Проте поліцейський Федоров Р.Р. проігнорував дані обставини, не перевіривши, до якої категорії відноситься транспортний засіб позивача.

Також позивач висловив бажання скористатися правовою допомогою адвоката, після чого поліцейський Федоров Р.О. надав йому номер телефону безоплатної правової допомоги, за яким позивачу повідомили, що вони не працюють у зв`язку зі святковим днем. Після цього позивач просив відкласти розгляд справи для того, щоб забезпечити йому можливість користуватися юридичною допомогою адвоката під час розгляду справи, однак це клопотання було проігнороване поліцейським, який зрештою виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, своїми діями порушивши процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також у постанові відсутні докази ознайомлення позивача з його правами (стоїть підпис іншої особи), не вказано технічний засіб, яким здійснювалася фото- або відеозапис, та відсутній підпис посадової особи, яка розглянула справу. Поліцейським не надано жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого правопорушення та відповідно правомірності винесення постанови.

Таким чином, позивач просив скасувати постанову серії БАВ № 008978 від 28.06.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн, винесену інспектором СРПП ВП №2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенант поліції Федоровим Р.Р.

07.07.2021 судом було відкрите провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, залучено співвідповідачем Головне управління Національної поліції в Луганській області, а також запропоновано відповідачам надати відзив на позов із доказами, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 12-13).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги сторона позивача підтримує повністю.

Відповідач - інспектор СРПП ВП № 2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенант поліції Федоров Р.Р. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник співвідповідача - Головного управління Національної поліції в Луганській області у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник управління Бондар Н.М. у наданому відзиві на позов просила розглядати справу за відсутності представника ГУНП в Луганській області.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БАВ № 008978 від 28.06.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 28.06.2021 о 10:45 хв. біля будинку № 82 по вул. Слобожанській м. Кремінна водій ОСОБА_1 , керував іноземним мопедом без номерного знаку, не маючи мотошолома та права керування цим транспортним засобом, на якому був відсутній номерний знак, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.3 (г) та 2.9 (в) ПДР України, вчинивши адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 та ч.ч. 5, 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим інспектором СРПП ВП № 2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенантом поліції Федоровим Романом Рафаїловичем була винесена вказана постанова, за якою із застосуванням ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с. 9).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення інкримінованих йому порушень, стверджуючи, що будь-яких доказів їх вчинення відповідачем не надано, а транспортний засіб позивача відноситься до категорії «А», у той час як позивач мав при собі посвідчення водія відповідної категорії. Також позивач зазначив, що поліцейським Федоровим Р.Р. була грубо порушена процедура розгляду справи, оскільки позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським був позбавлений можливості користуватися правовою допомогою, хоча ним заявлялося відповідне клопотання.

У той же час відповідач - поліцейський Федоров Р.Р., отримавши матеріали адміністративного позову та ознайомившись із їх змістом, не з`явився до суду та не надав пояснень з приводу своїх дій та рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, правомірність і законність яких останній ставить під сумнів, а також не надав будь-яких доказів чи бодай відзиву на позовну заяву, а тому суд вважає, що відповідач своєю пасивною поведінкою щодо реалізації наданих йому процесуальних прав фактично висловив мовчазну згоду з вимогами позивача. Натомість у наданій на адресу суду письмовій заяві відповідач просив розглядати справу за його відсутності.

Заперечуючи проти позову, представник співвідповідача - ГУНП в Луганській області Бондар Н.М. надала відзив на позов, в якому зазначила, що викладені позивачем у позовній заяві твердження щодо недотримання процедури розгляду справи у зв`язку з тим, що йому не була надана правова допомога, не відповідають дійсності, оскільки позивач не надав жодного доказу того, що він вимагав надання йому правової допомоги під час накладення на нього стягнення або просив відкласти розгляд справи. Також у постанові міститься відмітка про роз`яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП, і зворотних відомостей позивачем у постанові не вказано. На думку представника, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено надання особі строку для підготовки до розгляду справи та розгляд будь-яких клопотань, в тому числі щодо забезпечення участі захисника. Крім того, позивач у своїй позовній заяві сам зазначає, що він керував мопедом, а останній з огляду на положення п. 2.13 ПДР України відноситься саме до транспортних засобів саме категорії А1. При цьому у позовній заяві ОСОБА_1 не спростовує факту відсутності в останнього на час притягнення до адміністративної відповідальності посвідчення водія відповідної категорії. Отже, позаяк ОСОБА_1 не мав посвідчення водія відповідної категорії, рухався без мотошолому та не мав номерного знаку, а отже порушив п.п. 2.1 (а), 2.3 (г) та 2.9 (в) ПДР України, на нього відповідно до вимог діючого законодавства було накладене адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 та ч.ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП із застосуванням ст. 36 КУпАП. Факт скоєння позивачем вищевказаних правопорушень підтверджується відеозаписом боді-камери «Xiaomi», яка 28.06.2021 була видана інспектору СРПП ВП № 2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенанту поліції Федорову Р.Р. Також представник звернув увагу, що позивач оскаржує постанову в частині адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та взагалі не оспорює факт скоєння ним правопорушень, передбачених ч.ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП, що свідчить про визнання ним своєї винуватості. З огляду на викладені обставини представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 43-49, 54).

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за експлуатацію транспортного засобу без номерного знаку.

Згідно з п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до 2.3 (г) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Згідно з 2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

Як вбачається з п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 20.05.2008 на ім`я ОСОБА_1 останній має право керувати транспортними засобами категорій «А» і «В» (а.с. 8).

Дійсно, до відзиву представника співвідповідача доданий DVD-R диск, на якому міститься короткий відеозапис тривалістю 32 секунди, із салону невідомого автомобіля невідомим технічним засобом зафіксований рух по зустрічній смузі транспортного засобу, схожого на мопед, яким керує водій без мотошолому. Разом із цим, однозначно ідентифікувати водія і транспортний засіб на цьому відеозаписі не вбачається можливим, а так само визначити, чи наявний на транспортному засобі номерний знак.

Представник співвідповідача Бондар Н.М. посилається на ту обставину, що позивач у своїй позовній заяві сам зазначає, що він керував саме мопедом, проте слово «мопед» у позові взяте позивачем у лапки та наводиться в якості цитати з постанови про накладення адміністративного стягнення (що також витікає з логіки позовної заяви та мотивування позовних вимог). Водночас відповідачами не надано будь-яких доказів того, що транспортний засіб, яким керував позивач, відносився саме до категорії транспортних засобів «А1», а не до категорії «А», на чому наполягає позивач.

Представник співвідповідача Бондар Н.М. у відзиві на позов зазначає, що вказаний відеозапис здійснений на боді-камеру «Xiaomi», яка 28.06.2021 була видана інспектору СРПП ВП № 2 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області лейтенанту поліції Федорову Р.Р.

У той же час будь-яких доказів на підтвердження того, що відеозапис був здійснений саме цією камерою, яка була видана саме цій посадовій особі, до відзиву не додається.

Крім того, ст. 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження факту вчинення позивачем вказаних адміністративних правопорушень та дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення представником співвідповідача Бондар Н.М. до відзиву на позов доданий диск DVD-R із відеозаписом, у той час як в оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості про технічний засіб, яким здійснено цей відеозапис.

Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а, а також від 24.01.2019 у справах № 428/2769/17 та № 592/5576/17, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, відповідачами не надані будь-які докази вчинення позивачем інкримінованих адміністративних правопорушень та зокрема правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, в межах санкції якої з огляду на положення ст. 36 КУпАП на позивача було накладене адміністративне стягнення (як такої, що встановлена за більш серйозне правопорушення з вчинених).

Суд не може погодитися із твердженням представника співвідповідача Бондар Н.М. у відзиві на позов про те, що позивачем не оспорювався факт скоєння ним правопорушень, передбачених ч.ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 у позовній заяві вказав, що постанова в цілому не відповідає дійсності та не до неї не долучено доказів, що були підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 3 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України у повній мірі не підтверджені.

Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Однак з позовної заяви судом встановлено, що відповідачем було грубо порушено процедуру розгляду справи, оскільки останній не забезпечив право позивача користуватися юридичною допомогою, проігнорувавши відповідне клопотання останнього щодо відкладення розгляду справи для залучення адвоката або іншого фахівці в галузі права.

Будь-яких доказів щодо спростування допущення поліцейським Федоровим Р.Р. зазначених у позовній заяві порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачами надано не було (відеозапису з нагрудної камери тощо), а тому суду не залишається нічого іншого, крім як констатувати, що відповідні порушення з боку відповідача мали місце, що є окремою підставою для скасування постанови.

Суд оцінює критично посилання представника співвідповідача Бондар Н.М. у відзиві на ту обставину, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він вимагав надання йому правової допомоги під час розгляду справи або просив відкласти розгляд справи, оскільки з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування правомірності своїх дій у справах цієї категорії покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Крім того, представник співвідповідача Бондар Н.М. зазначила у відзиві, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено надання особі строку для підготовки до розгляду справи та розгляд будь-яких клопотань, в тому числі щодо забезпечення участі захисника.

Проте такі твердження є хибними, позаяк процедура розгляду справи на місці вчинення правопорушення має відповідати загальним положенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначеного ст. 279 КУпАП, під час якого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у повному обсязі наділена правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема має право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права заявляти клопотання та користуватися правовою допомогою є грубим порушенням права на захист такої особи, яке закріплене положеннями ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Більше того, представник співвідповідача Бондар Н.М. у відзиві на позов посилається на ту обставину, що у постанові про накладення адміністративного стягнення міститься відмітка про роз`яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Однак у такому випадку залишається незрозумілим сенс роз`яснення особі прав, якими (за твердженням представника) вона не має права користуватися.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваної постанови, а також була грубо порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого на позивача було накладене адміністративне стягнення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача - закриттю, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 454 грн (а.с. 2), суд вважає за необхідне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області, яке є співвідповідачем у справі і посадовою особою якого була винесена оскаржувана позивачем постанова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Сектора реагування патрульної поліції Відділу поліції №2 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Федорова Романа Рафаїловича, Головного управління Національної поліції в Луганській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора Сектора реагування патрульної поліції Відділу поліції № 2 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Федорова Романа Рафаїловича серії БАВ № 008978 від 28.06.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП із застосуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн, а відповідну справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотирьохсот п`ятдесяти чотирьох) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів із дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів із дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: інспектор Сектора реагування патрульної поліції Відділу поліції №2 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенант поліції Федоров Роман Рафаїлович (місцезнаходження: Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Кремінна, пл. Кооперативна, 12).

Співвідповідач: Головне управління Національної поліції в Луганській області (іден. код 40108845; місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1).

Суддя І.Г. Безкровний