Справа № 140/3745/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3745/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та містобудування Луцької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Управління архітектури та містобудування Луцької міської ради (далі - відповідач, Управління) про визнання протиправними дій щодо невидачі громадянину Республіки Польща ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці кадастровий номер :11:156:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання видати громадянину Республіки Польща ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці кадастровий номер :11:156:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0635 га, кадастровий номер :11:156:0010, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 22.01.2021 Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/15799/20 за позовом ОСОБА_1 було визнано протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради щодо не прийняття у встановленому законом порядку рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу містобудівних умов та обмежень на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці з кадастровим номером :11:156:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 жовтня 2020 року про надання містобудівних умов та обмежень на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці з кадастровим номером :11:156:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення у встановленому статтею 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку. Рішення у справі №140/15799/20 набрало законної сили 23.02.2021 року.

У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виконання вказаного рішення. Постановою державного виконавця від 09.03.2021 було відкрито виконавче провадження ВП №64754581.

Управління виконало рішення суду шляхом прийняття наказу №3/20-1 від 11.03.2021 «Про відмову у видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, АДРЕСА_2». Листом від 19.03.2021 у за №1.1-8/1369/2021 виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив виконавчу службу про виконання вищевказаного рішення суду.

З тексту наказу №3/20-1 від 11.03.2021 слідує, що підставою для відмови слугували наступні обставини: заявником не подані визначені ч.3 ст.29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, необхідні для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, а саме відсутній документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, яка має цільове призначення «02.03. Для будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку»; враховуючи невідповідність адреси земельної ділянки, яка вказана в заяві та яка значиться в доданих правовстановлюючих документах (у заяві вказана адреса: АДРЕСА_2, а в правовстановлюючих документах зазначена адреса: АДРЕСА_1 , беручи до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» заява замовника повинна містити кадастровий номер земельної ділянки (в той час, на заяві ОСОБА_1 від 06.10.2020 не зазначений кадастровий номер земельної ділянки), керуючись ч.4, 6 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної документації» наказано відмовити у видачі містобудівних умов та обмежень.

З такими діями відповідача позивач категорично не погоджується, вважає їх протиправними, непослідовними, прийнятими з порушенням правових та організаційних основ містобудівної діяльності, оскільки визначена відповідачем підстава для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень щодо фактичної зміни цільового призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на цільове призначення «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» є неправомірною, так як обидва види використання земельної ділянки знаходяться в одній секції (категорії), визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії.

Також позивач посилається на те, що відповідачем не зазначено в наказі обставин невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Крім того, всі додані до заяви документи давали можливість ідентифікувати та встановити відповідність земельної ділянки, зазначеної в заяві.

Звертає увагу, що відповідачем був виданий висновок від 09.06.2020 року за № 950-П/2020 про встановлення обмежень та обтяжень містобудівного характеру для їх врахування при подальшій розробці технічної документації із землеустрою, де відсутні будь-які вимоги, які слугували підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. Вважає, що таке тривале не прийняття рішень уповноваженим органом також свідчить про не бажання відповідача взагалі видавати містобудівні умови та обмеження.

Водночас причиною не зазначення повного номеру адреси земельної ділянки є те, що затверджена форма бланку не містить достатнього місця для зазначення повного номеру.

Позивач вказує, що неправомірна відмова у наданні, як і ненадання чи невчасне надання суб`єктом владних повноважень містобудівних умов та обмежень, при виконанні останнім визначеної законом процедури для їх отримання, є порушенням його права на мирне володіння його власністю чи використання майна на умовах оренди. З урахуванням наведеного просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Внаслідок прийняття відповідачем неправомірного наказу він позбавлений реальної можливості використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням та здійснювати інвестиції. У зв`язку із цим фактично земельна ділянка не використовується, пустує, простоює. Внаслідок неправомірного наказу та постійних відмов відповідача більше року не міг користуватись своєю законно придбаною земельною ділянкою, в т.ч. використовувати її у власних цілях, та був змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач стверджує, що вищезазначені обставини викликали у нього значний стрес та душевні страждання, увесь цей час його переслідувало відчуття несправедливості, адже законно придбавши земельну ділянку, сплативши за неї кошти, очікував отримати належний результат, який гарантується державою у вигляді отримання містобудівних умов та обмежень та відповідно реалізувати свої плани щодо її забудови.

Враховуючи характер неправомірних дій відповідача, глибину й тривалість завданих душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає достатньою сатисфакцією стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 50000 грн, що в першу чергу є співмірним з тривалістю таких страждань.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.40).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.45-50) представник відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень стали дві підстави, які передбачені п.1, 2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

Зокрема, для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень для будівництва п`ятиповерхового будинку на ділянці :11:156:0010, за адресою: АДРЕСА_1 необхідне цільове призначення визначене в пункті 02.03 секції В наказу ДКУЗР № 548, а саме «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового і будинку», оскільки саме такий вид цільового призначення характеризує власний правовий режим, екосистемні функції, типи забудови, типи особливо цінних об`єктів, які необхідні при здійсненні будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. В іншому випадку таке будівництво і буде порушувати положення ст.24 Закону України «Про регулювання і містобудівної діяльності», щодо обов`язку забудови земельної ділянки в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

В даному випадку, згідно витягу з Державного земельного кадастру номер НВ-020 від 03.07.2020 року чітко визначено, що цільове призначення земельної - ділянки з кадастровим номером :11:156:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 «02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Вид використання також визначений як «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Тобто і цільове призначення земельної ділянки, і вид використання є такими, що не дозволяє проводити роботи з будівництва багатоквартирного п`ятиповерхового будинку, оскільки вказаний вид цільового призначення характеризується іншим правовим режимом забудови.

Відтак, зміна «виду цільового призначення земельних ділянок» (виду використання землі) в межах її основного цільового призначення (визначеної категорій) повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №308/7923/16-ц, від 11.09.2018 у справі №712/10864/16-а та в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №521/4789/17, від 04.07.2018 у справі №826/8492/17. Тобто судова практика дає однозначний висновок про те, що земельні ділянки з кодами 02.01 та 02.03 є окремими видами цільового призначення, які мають власні правові режими, типи забудови і т.д.

Саме тому для будівництва п`ятиповерхового багатоквартирного будинку необхідна наявність земельної ділянки, яка матиме відповідне цільове призначення, а саме: «02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку». У зв`язку з цим у наказі було зазначено, що для отримання містобудівних умов та обмежень не наданий документ на земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням, який дав би можливість прийняти рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Водночас, представник відповідача вказує, що зміна виду використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення), яка належить особі на праві приватної власності можлива, але порядок вказаної зміни не врегульовано земельним законодавством України.

Також зауважує, що не зазначення правильної адреси не стало причиною для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень позивачу. Таке не зазначення правильної адреси призвело до того, що в заяві і в документах були зазначені різні відомості, і що позивач в заяві просить видати містобудівні умови та обмеження на одну адресу, а документи надає на іншу. У зв`язку з цим відповідачем і було вказано, що в документах надані недостовірні відомості, які відображені в заяві.

Враховуючи вищевказані обставини, вважає, що відповідач діяв у відповідності, в межах та в порядку, які передбачені ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо видачі містобудівних умов та обмежень. Зокрема, на виконання рішення суду, було розглянуто заяву позивача від 06.10.2020, вивчено документи, які були подані та прийнято рішення у формі та порядку, визначеними законодавством.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача видати позивачу містобудівні умови та обмеження на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці кадастровий номер :11:156:0010 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач представник вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки видання містобудівних умов та обмежень на нове будівництво не є можливим. В даному випадку, після приведення усієї документації у відповідність, містобудівні умови та обмеження можливо видавати на реконструкцію території з існуючою забудовою, оскільки цілком зрозуміло, що існуючий житловий будинок буде підлягати знесенню.

Відповідно до п.3.55 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, що реконструкція території з існуючою забудовою - це оновлення території зі зміною її функціонального призначення або цільового використання окремих земельних ділянок, поліпшенням якості вуличної мережі, інженерного обладнання та благоустрою, знесенням або перебудовою застарілих будівель та споруд, а також спорудження нових об`єктів різною функціонального призначення відповідно до містобудівної документації.

Також зауважує, що видача містобудівних умов та обмежень на будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці кадастровий номер :11:156:0010 має значні обмеження, що в свою чергу унеможливить будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного будинку в законний спосіб. Зокрема, відповідно до примітки 1 п.6.1.22 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, при розміщенні багатоквартирних житлових будинків поверховістю від 4 поверхів до 8 поверхів суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань від фасадів багатоквартирного будинку, що зводиться, до меж земельних ділянок садибних будинків слід приймати не менше 15 м, а до стіни найближчого садибного будинку - не менше висоти будинку, що зводиться, для багатоквартирних будинків до 3 поверхів відстань від фасадів до меж земельних ділянок - не менше 10 м для забезпечення проїзду пожежних машин.

Відповідно до даних публічної кадастрової карти, поряд з земельною ділянкою з кадастровим номером :11:156:0010, яка належить позивачу, зліва та зверху знаходяться земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (довідки з державного земельного кадастру додаються).

Враховуючи вищевказану інформацію та норми ДБН, та беручи до уваги, що позивач має намір здійснювати будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного будинку, то до меж суміжних ділянок зліва та зверху, позивач повинен забезпечити не менше 15 метрів від будинку. За вказаних обставин вимога позивача щодо зобов`язання видати містобудівні умови та обмеження на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці кадастровий номер :11:156:0010 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є такою, що не підлягає до задоволення, оскільки таке зобов`язання буде суперечити будівельним нормам.

З наведених підставі представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив (а.с.61-62) представник позивача зазначив, що посилання відповідача на обов`язковість застосування ДБН Б2.2-12:2019 слід тлумачити в логічному зв`язку з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», як обов`язок саме відповідача зазначити в містобудівних умовах всі вимоги до будівництва, яке хоче та має намір здійснювати позивач, а не відмовляти у видачі містобудівних умов. ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» є обов`язковими до застосування органами державної влади, однак відповідач їх застосовує вибірково, на власний розсуд. Така вибірковість відповідача не сприяє принципу «юридичної визначеності», адже цей принцип означає, що наслідки законодавства мають бути зрозумілими та очікуваними для тих, на кого воно поширюється.

13.05.2021 представником позивача подана до суду заява про зміну предмету позову, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Управління архітектури та містобудування Луцької міської ради від 11.03.2021 №2/20-1 «Про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, АДРЕСА_2» (а.с.65-66).

20.05.2021 представник позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що в заяві про зміну предмету позову помилково не було вказано про інші позовні вимоги, які були зазначені в прохальній частині позовної заяви та щодо яких у позивача зберігається інтерес (а.с.68).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг неодноразово, а саме: 16.03.2020, 23.03.2020, 09.09.2020 та 06.10.2020 звертався до Управління із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_2 » (а.с.31-33, 52).

Зокрема, до заяви від 06.10.2020 позивач надав наступний перелік документів:

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 119,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянки кадастровий номер :11:156:0010, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21, 53-54);

витяг з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, з якого слідує, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0635 га, кадастровий номер :11:156:0010, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.22);

викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000 (а.с.23, 60).

У відповідь на дану заяву відповідач листом від 09.10.2020 повідомив про необхідність зміни цільового призначення земельної ділянки на АДРЕСА_2 та розроблення детального плану забудови цієї території, чим по суті відмовив у задоволенні заяви.

Не погодившись з такими діями Управління, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №140/15799/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління щодо неприйняття у встановленому законом порядку рішення за результатами розгляду заяви позивача про видачу містобудівних умов та обмежень, зобов`язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2020 про надання містобудівних умов та обмежень на нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на земельній ділянці з кадастровим номером :11:156:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення у встановленому статтею 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку (а.с.14-19). Дане рішення суду набрало законної сили 23.02.2021.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №140/15799/20 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 06.10.2020 про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_2 » Управління видало наказ від 11.03.2021 №2/20-1, яким відмовило позивачу у видачі містобудівних умов та обмежень (а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (далі - Закон №3038-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону №3038-VІ містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Приписами частини першої статті 29 Закону №3038-VІ містобудівні умови та обмеження віднесено до основних складових вихідних даних. Як визначено частинами другою, третьою даної статті, фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності.

Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

З наведеного слідує, що стаття 29 Закону №3038-VІ містить вичерпний перелік документів, які замовник повинен подати разом із заявою. На підставі цих документів уповноважений орган встановлює відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні. Містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки та вони визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Частиною дев`ятою статті 29 Закону №3038-VІ встановлено порядок розгляду документів уповноваженим органом. Так, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання (частина четверта статті 29 Закону №3038-VІ).

Отже, рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень може бути прийняте уповноваженим органом лише з підстав, викладених у частині четвертій статті 29 Закону №3038-VІ.

Як слідує зі спірного наказу відповідача від 11.03.2021 №2/20-1, ОСОБА_1 відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень з таких підстав:

заявником не подані визначені ч.3 ст.29 Закону №3038-VІ документи, необхідні для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, а саме відсутній документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, яка має цільове призначення «02.03. Для будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку»;

невідповідність адреси земельної ділянки, яка вказана в заяві та яка значиться у доданих правовстановлюючих документах (у заяві вказана адреса: АДРЕСА_2, а в правовстановлюючих документах зазначена адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідно до ч.3 ст.29 Закону №3038-VІ заява замовника повинна містити кадастровий номер земельної ділянки (в той час, на заяві ОСОБА_1 від 06.10.2020 не зазначений кадастровий номер земельної ділянки).

Аналізуючи наведені в оскаржуваному наказі підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень, суд зазначає, що відсутність у заяві ОСОБА_1 від 06.10.2020 кадастрового номера земельної ділянки не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. Крім того, виявлена відповідачем невідповідність адреси земельної ділянки, яка вказана в заяві та яка значиться у доданих правовстановлюючих документах, не є визначеною пунктом 2 частини четвертої статті 29 Закону №3038-VІ обставиною, що свідчить про недостовірність відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою. Відтак посилання відповідача у спірному наказі на вказані порушення є законодавчо необґрунтованими.

Що стосується не подання позивачем до заяви передбаченого ч.3 ст.29 Закону №3038-VІ документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, то суд враховує наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач до заяви про видачу містобудівних умов надав витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно до яких ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0635 га, кадастровий номер :11:156:0010, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

За правилами, встановленими частиною другою статті 24 Закону №3038-VІ, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

В свою чергу поняття цільового призначення земельної ділянки наведене у статті 1 Закону України «Про землеустрій» та означає використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Виходячи з наведеного, цільове призначення конкретної земельної ділянки формується на підставі проекту землеустрою та фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 №813/2650/18.

Відповідно до частини першої статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

При цьому поряд з основним цільовим призначенням (категорією) кожній земельній ділянці присвоюється код, який визначає вид цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 (далі - Наказ №548).

Так, у наказі №548 землі житлової та громадської забудови мають наступну класифікацію видів цільового призначення земель, а саме:

код 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

код 02.02 - для колективного житлового будівництва;

код 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Таким чином, враховуючи приписи частини другої статті 24 Закону №3038-VІ, слід дійти висновку про те, що на земельній ділянці з цільовим призначенням за кодом 02.01 дозволено будівництво лише житлових будинків садибного типу. Для будівництва багатоквартирного житлового будинку земельна ділянка має мати відповідне цільове призначення 02.03 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку).

На користь даного висновку суду свідчить також та обставина, що в силу вимог частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

З огляду на те, що заява позивача стосувалась надання містобудівних умов та обмеження на будівництво багатоквартирного будинку, тому до даної заяви позивач повинен був додати документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою з цільовим призначенням 02.03, тобто для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Натомість до заяви про видачу містобудівних умов та обмеження на будівництво багатоквартирного будинку від 06.10.2020 позивач додав документи, які підтверджують його право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що в розглядуваному випадку свідчить про неподання визначеного пунктом 1 частини третьої статті 29 Закону №3038-VІ документа та, як наслідок, підставність прийняття Управлінням рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень.

Доводи позивача про те, що в силу вимог частини п`ятої статті 20 ЗК України він має право самостійно визначати в межах відповідної категорії вид використання земельної ділянки з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, при цьому належна йому земельна ділянка перебуває на території перспективної багатоквартирної заборони та відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, суд до уваги не бере, оскільки поняття виду використання чинне законодавство не встановлює. Більше того, суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 №711-ІХ, який набув чинності 24.07.2021, статтю 20 ЗК України викладено у новій редакції, відповідно до якої поняття виду використання земельної ділянки відсутнє.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій щодо прийняття наказу від 11.03.2021 №2/20-1 «Про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_2 ».

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій