Справа № 487/2584/21
Суддя: Сухаревич З. М.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/2584/21
Провадження № 2-а/487/50/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Драчинської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 капрала поліції 1 бат. 1 роти Управління патрульної поліції у Миколаївській області, третя особа: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 капрала поліції 1 бат. 1 роти Управління патрульної поліції у Миколаївській області, третя особа: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому просить: визнати дії лейтенанта поліції 1 бат. 1 роти УПП в Миколаївській області Асафатової Дар`ї Олександрівни незаконними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4053515 від 11.04.2021 р.; стягнути судові витрати з відповідача.

Як на підставу позову позивач посилається на те, що вищевказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню за таких підстав: постанова була складена фактично через 35 хв. після скоєння правопорушення, а тому він не мав часу та можливості скористатися своїми правами; автомобіль поліції стояв без ввімкнених світових маячків; прилад фіксації знаходився не на штативі, як це передбачено нормативними документами; справа розглянута на місці вчинення правопорушення, що не відповідає рішенню Конституційного Суду України; постанову склала інспектор Асафатова Д.О., тоді як справу розглядав ОСОБА_3 ; протокол не було складено, що не дало можливості висловити свою незгоду; наявність будь-яких доказів у постанові не зазначено.

26 квітня 2021 року ухвалою суду вказаний позов прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15 липня 2021 року на адресу суду від Управління патрульної поліції в Миколаївській області Національної поліції України надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого останній вважає, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, відеозаписом з відеореєстратора, рапортом. Відеозапис з приладу TruCam 20/20 через технічні несправності жорсткого носія було видалено. У постанові зазначено технічний прилад, яким зафіксоване правопорушення. Врахувавши ст. 222 КУпАП, ст.278 КУпАП щодо його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст.280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП), додержуючись вимог ст.258 КУпАП, наказу 1395 від 07.11.2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, ОСОБА_2 винесла відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст.122 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн, шляхом винесення постанови. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції Донецької області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, СІМА, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam III 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Відповідно до наведеної інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Також зазначив, що Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Отже, використання приладу TruCam в ручному режимі є законним. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, виходячи з чого позивач повинен також довести факти своєї невинуватості. Згідно ст.258 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документу, на що правопорушник погодився, що підтверджується наявним відеозаписом, зробленим нагрудним реєстратором патрульного. Крім того, постанова містить відомості, що швидкість вимірювалась приладом TruCAM LTI 20/20. Позивач в адміністративному позові не надав доказів того, що він не порушував правил дорожнього руху. Враховуючи, що фактично позивачем були вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується доданими до справи доказами, відповідач вважав, що не має підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали та надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2021 14:59:50 год. поліцейським УПП в Миколаївській області капралом поліції Асафатовою Дар`єю Олександрівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН № 4053515, якою ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Згідно даної постанови правопорушення полягає в тому, що 11.04.2021 14:24:01 м. Миколаїв, просп. Богоявленський (Жовтневий) 234 водій вищевказаного тз рухався зі швидкістю 85 км/год чим перевищив встановлене обмеження швидкісного режиму в населеному пункті на 35 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу TruCAM LTI 20/20 000760. ВЕ00283, ВЕ254, ДМ3944, чим порушив п. 12.4 ПДР Порушення швид. режиму в населенних пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год).

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п.12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Згідно з ч. ч. 2,4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП зазначено вище) та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Тобто по даній категорії справ протокол не складається взагалі.

За змістом пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч.2 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Таким чином, оскільки КУпАП передбачено право органів Національної поліції розглядати справи передбачені ч.1 ст. 122 КУпАП на місці вчинення правопорушення, Відповідач мав всі законні підстави винести Постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у даному випадку допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відтак, в цій частині доводи позивача суд не приймає.

Одночасно, пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

З постанови вбачається, що оскаржувана постанова складена поліцейським УПП в Миколаївській області капралом поліції Асафатовою Дар`єю Олександрівною, в той час, як з відеозапису з нагрудного відеореєстратору ВЕ 0254 вбачається, що з ОСОБА_1 спілкувався поліцейський Лященко Віктор Васильович, який представився останньому, роз`яснив права, повідомив причину зупинки, повідомив про винесення постанови та оголосив постанову, роз`яснив право на оскарження. Отже встановлено, що саме поліцейський Лященко В.В. розглядав справу.

Таким чином, складення постанови поліцейським Асафатовою Д.О., яка не розглядала справу, не відповідає вимогам закону та є протиправним.

Крім того, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач посилається на TruCAM LTI 20/20 та рапорт поліцейського. Проте, запис з TruCAM LTI 20/20 суду не надано у зв`язку з його знищенням, на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора відсутня фіксація правопорушення, а рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020).

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відтак, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Отже, доказів порушення правил дорожнього руху України ОСОБА_1 не встановлено.

Разом з тим, доводи позивача про ненадання їй часу скористатися правовою допомогою спростовуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксовано, що позивач не заявляв відповідного клопотання.

Окрім того, судом враховано положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №и580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 та від 01.10.2019 № 22-38/49 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Суд враховує, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Згідно зі статтею 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, відповідачем всупереч вимогам ст. 77 КАС України не доведено правомірність власних дій під час винесення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання дій поліцейського Асафатової Д.О. незаконними та скасування постанови.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 454,00 грн. та одночасно повернути позивачу 454,00 грн. надміру сплаченого судового збору.

Згідно п.1 ч.1, ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Керуючись ст.2, 5-15, 73-77, 90, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 капрала поліції 1 бат. 1 роти Управління патрульної поліції у Миколаївській області, третя особа: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати дії поліцейського 1 бат. 1 роти Управління поліції в Миколаївській області капрала поліції Асафатової Дар`ї Олександрівни незаконними.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕАН № 4053515 від 11.04.2021, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУПАП скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 454,00 грн.

Зобов`язати фінансовий орган Головне управління державної казначейської служби у Миколаївській області (54055, м. Миколаїв, пр. Центральний, 141-В) повернути ОСОБА_1 сплачений за квитанцією № 0.0..1 від 16.04.2021 р. в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», переплачену суму судового збору, а саме у розмірі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 капрала поліції 1 бат. 1 роти Управління патрульної поліції у Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська 1Б/1.

Третя особа: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська 1Б/1

Повне рішення суду складено 17 серпня 2021 року.

Суддя: З.М. Сухаревич