Справа № 520/2113/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 р.Справа № 520/2113/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 та на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.04.21 та 19.05.21 по справі № 520/2113/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Новаагро Україна") звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №2 від 13.11.2020 року, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем 18010400 на суму 204838,04 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 замінено відповідача у справі №520/2113/21 з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №2 від 13.11.2020 року яким збільшено податкове зобов`язання за платежем 18010400 на суму 204838,04 грн.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (вул. Чернишевська, буд. 66,м. Харків,61002, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 копійок).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 було виправлено описку в третьому абзаці резолютивної частини рішення суду по справі № 520/2113/21 від 16.04.2021, а саме: замість "суму сплаченого судового збору у розмірі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 копійок) вказати: "суму сплаченого судового збору у розмірі 3072,57 грн. (три тисячі сімдесят дві гривні 57 копійок)".

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №520/2113/21 - задоволено частково.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (вул. Чернишевська, буд. 66, м. Харків, 61002, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначив, що основним видом діяльності ТОВ «Шевченківський елеватор», згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань є 52.10 - складське господарство.

Фактично в перевіряємому періоді ТОВ «Шевченківський елеватор» отримувало дохід виключно від здійснення операцій з надання в оренду всього наявного у власності майна на підставі договору оренди майна від 26.06.2019 №1, укладеним між ТОВ «Шевченківський елеватор» та ТОВ «АПК «НОВААГРО».

Згідно з пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, п. 133 ст. 131 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

Оскільки, ТОВ «Шевченківський елеватор» у перевіряємому періоді фактично отримувало дохід від надання в оренду власного майна, підстави для користування пільгою, визначеною пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (набув чинності з 23.05.2020), у підприємства відсутні.

Згідно з рішенням Шевченківської селищної ради IIV сесії VIII скликання від 24.05.2019 щодо встановлення ставок і пільг податку на 2020 рік встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування для всіх об`єктів нежитлової нерухомості за виключенням торгових центрів, магазинів, універмагів, баз та складів підприємств торгівлі та закладів громадського харчування.

Згідно з пп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Вказав на те, що неврахування вказаних обставин свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції відповідача.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач також оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що додаткове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач подав відзиви на апеляційні скарги відповідача, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 16 жовтня 2020 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області № 3765 від 13 жовтня 2020 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Шевченківський елеватор» тривалістю 5 робочих днів.

Перевірку проведено за період діяльності ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» з 26.04.2019 по 15.10.2020 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 26.04.2019 по 15.10.2020 - з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведення перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області складено акт № 2372 20-40-07-02-08/42977130 від 29.10.2020 р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Шевченківський елеватор».

На підставі зазначеного акту заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області складено податкове повідомлення-рішення № 2 від 15 листопада 2020 року, яким збільшено податкове зобов`язання ТОВ «Шевченківській елеватор» на 204 838, 04 грн. за платежем № 18010400 (податок па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості).

Зазначене податкове повідомлення-рішення отримано представником ТОВ «Шевченківський елеватор» 13.11.2020 року.

Судом також встановлено, що 13 жовтня 2020 року між ТОВ «ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та позивачем укладений Передавальний акт приєднання, затверджений загальними зборами учасників ТОВ «Шевченківській елеватор» (Рішення Учасника від 13.10.2020 р.), згідно якого все майно, активи та цінності ТОВ «Шевченківській елеватор» передані ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА».

30 листопада 2020 року здійснено державну реєстрацію припинення ТОВ «Шевченківській елеватор» шляхом реорганізації (приєднання) до ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА», що підтверджується витягом з Єдиного державного юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, до ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА», як до правонаступника, перейшло все майно, права та обов`язки ТОВ «Шевченківській елеватор», що підтверджується, зокрема, витягом з Єдиного державного юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» не погодилось із податковим-повідомленням рішенням №2 від 13 листопада 2020 року ГУ ДПС у Харківській області, яким збільшено податкове зобов`язання ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» на суму 204838, 04 грн., у зв`язку із чим звернулось до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Харківській області не враховано Додаток 4 до Рішення Шевченківської селищної ради від 24.05.2019 р., яким встановлено пільги щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Оскільки в період, за який здійснено перевірку, ТОВ «Шевченківський елеватор» було власником будівель промисловості, які оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пільги із сплати якого встановлені у розмірі 100%, то збільшення податкового зобов`язання за вказаним платежем є протиправним.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, положення п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України містять умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. "є" п.п. 266.2.2, п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У пункті 8.3 цієї статті закріплено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних і громад.

Повноваження органів місцевого самоврядування на встановлення місцевих податків і зборів закріплено також у Конституції України та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, але не виключно, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Статтею 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки та збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно, єдиний податок.

У приписах п.п. 265.1.1 п. 265.1 етапі 265 Податкового кодексу України закріплено, що податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Із наведеного вбачається, що податок на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, який встановлюється рішенням органів місцевого самоврядування.

В той же час до повноважень органів місцевого самоврядування належить також встановлення пільг із сплати місцевих податків.

Відповідно до пункту 28 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку.

Підпунктом 266.4.2 п. 266.4 статті 265 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Отже, рішеннями органів місцевого самоврядування встановлюється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та пільги з такого податку.

Пунктом 30.1. статті 30 Податкового кодексу України визначено, шо податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Відповідно до пункту 30.2. цієї статті підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Згідно із пунктом 30.5 статті 30 Податкового кодексу України податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається із змісту акту від 29.10.2020 та витягів з реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкти нерухомості, площа яких є базою для оподаткування, знаходяться у смт. Шевченкове Харківської області, а отже, знаходяться на території Шевченківської селищної ради.

Рішенням Шевченківської селищної ради «Про встановлення ставок та пільги із сплати місцевих податків і зборів у 2020 році на території Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області» прийняте LIV сесії VII скликання Шевченківської селищної ради 24.05.2019 р., встановлено на території Шевченківської селищної ради:

- пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статі 266 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 4.

Згідно із зазначеним додатком для будівель промисловості, зокрема, виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств встановлюється пільга в розмірі 100 відсотків суми податкового зобов`язання за рік.

Щодо кваліфікації майна ТОВ «Шевченківській елеватор» як будівель промисловості, то суд зазначає наступне.

Національним класифікатором України ДК 009:2010. затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (далі - ДК 009:2010) встановлено, що економічна діяльність-процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація кодів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010 згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічної обробки, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів". С "Переробна промисловість". D) "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря". Е "Водопостачання: каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Водночас, термін промислове підприємство охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку (ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964). При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) належать будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні, заводи, складальні підприємства тощо. Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) включає в себе наступні класи: Будівлі промислові (код 1251) та Резервуари, силоси та склади (код 1252).

Клас «Будівлі промислові» (код 1251) включає в себе: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням. Клас «Резервуари, силоси та склади» (код 1252) включає в себе резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади, а також складські майданчики.

Отже, згідно із ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення обчислюється відсотковим співвідношенням площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

Статтею 191 Цивільного кодексу України визначено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, та використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, що останнє було прийняте на підставі акту № 2372/20-40-07-02- 08/42977130 від 29.10.2020.

У пункті 3.1.6. акту зазначено, що перевіркою повноти визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період з 01.08.2019 по 30.09.2020 встановлено його заниження на суму 204 838. 04 грн.

Також зазначено, що встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього на загальну суму 204 838. 04 грн., у т.ч. за 2020 рік у сумі 204 838. 04 грн., чим порушено п.п. 266.2.1. п. 266.2. п.п. 266.3.1.. п.п. 266.3.3 п. 266.3. п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Тобто, заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 204 8388, 04 грн. відбулося виключно за 2020 рік.

Судом встановлено, що у 2020 році ТОВ «Шевченківський елеватор» володіло наступними об`єктами нерухомості:

комплекс, до складу якого входили: контора з лабораторією А.а., Склад насіння в тарі, Молотильно - калібровочний завод, Склад насіння в тарі, Гараж на 2 машини, Підсобний корпус з 4-ма гаражами та навісом, Склад обмолоченого насіння, Внутрішні мережі каналізації з КНС, Будівля сушки з топками, Адміністративна будівля, Будівля виробничого цеху, Будівля вагової для автомобілів з навісом, Лабораторія ЛКП-хім з візіровочним майданчиком, Будівля компресорної станції, Будівля насосної статні, Будівля насосного складу рідкого палива, Склад світлого налива, Підсобний корпус-столова, Свинарник, Електроцех, Бункер тимчасового зберігання, Будівля складу солі та крейди та зарядний пункт, Будівля котельні, Убиральня, Перонний санвузол, Подвірна убиральня, Підсобна будівля погріб, Підсобна будівля погріб, Огорожа, Подвірна убиральня, Бокс для стоянки тепловозів, Коровник, Ємкості металеві, Кормокухня свинарника, Резервуар для води, Резервуар для води, Резервуар для води, що знаходився за адресою: Харківська обл.. Шевченківський р. смт. Шевченкове, Харківський шлях, будинок 1. реєстраційний номер об`єкта: 57:

комплекс, до складу комплексу входили: Контора, Битові, вагівна, Трансформаторна підстанція, Зерносушилка, Бункер відходів, Будівля зерносушилки, Будівля зерносушилки, Гараж для автомобілем, Будівля РП, Робоча вежа, Зерносклад, Зерносклад, Склад, Авторозвантажувач ГУАР-15 Зерносклад, Зерносклад П12, зерносклад П11, Зерноочищувальний агрегат, Будівля лабораторії, Авторозгрузки, Трансформаторна підстанція, Металева споруда, Норійна вежа 111, Бункер відходів 111, Норійна вежа Ш1, Вбиральня Ж, Вбиральня Ж1, Навіс МІ, Будівля машинного відділу майстерня ГЗ, Будівля машинного відділу майстерня Г2, Будівля машинного відділу майстерня ТІ, Будівля машинного відділу майстерня І, Резервуар, Робоча вежа норійна, Огорожа, Пункт вигрузки, Будівля авторозгрузки, Будівля авторозгрузки, Норійний приямок Т2, Майстерня з ремонту обладнання Е, Ємкості металічні для зберігання зерна 1-6, Бункер відходів 111, що знаходиться за адресою: Харківська обл.. Шевченківський р.. смт. Шевченкове. вул. Шевченка, будинок 2. реєстраційний номер об`єкта: 57:

будівля, нежитлова будівля вагонної вагової, що знаходиться за адресою: Харківська обл. Шевченківський р. смт. Шевченкове. Харківський шлях, будинок 2-Б. реєстраційний номер об`єкта: 257.

Той факт, що зазначені вище будівлі належать до будівель промисловості підтверджується також технічними паспортами на виробничі будинки, які знаходяться в матеріалах справи.

Вищезазначені будівлі фактично знаходились на двох земельних ділянках: кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0240 та кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0265.

Згідно витягу з ЄДРПОУ одним з видів діяльності ТОВ «Шевченківській елеватор» - виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (код 10.61 за КВЕД), яка віднесена до секції С «Переробна промисловість».

За КВЕД одним з видів діяльності ТОВ «Шевченківській елеватор» була діяльність у сфері складського господарства, що фактично включає в себе діяльність із зберігання та складування зернових культур.

Водночас суд звертає увагу, що в акті від 29.10.2020 р. містяться посилання на Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 р. та Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 р. по справі № 520/9831/19.

Зазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили, задоволено позов ТОВ «Шевченківський елеватор» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , , від 10.09.19, прийняті за результатами перевірки ТОВ «Шевченківський елеватор» на підставі акту від 29.09.2019 р. № 2996/20-40-14-18-07/42977130.

Судами встановлено, шо ТОВ «Шевченківський елеватор» є промисловим підприємством, а будівлі, які використовуються ТОВ «Шевченківський елеватор» в наданні послуг із зберігання зерна становлять цілісний майновий комплекс та промисловими будівлями в силу свого функціонального призначення та безпосереднього використання.

Також встановлено, що нежилі приміщення підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Харківській області не враховано Додаток 4 Рішення Шевченківської селищної ради від 24.05.2019 р., яким встановлено пільги щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 266.2.2. л. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України, п. 133 ст. 131 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних не узгодженостей у податковому законодавстві від 16.01.2020 р. № 466-IX до ПКУ, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Г КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

Із змісту акту № 2372/20-40-07-02-08/42977130 від 29.10.2020 р. вбачається, що оскільки ТОВ «Шевченківський елеватор» у перевіряємому періоді фактично отримує дохід від надання в оренду власного майна, підстави для користування пільгою, визначеною п.п. 266.2.2. н. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних не узгодженостей у податковому законодавстві від 16.01.20 р. № 466- IX до ПКУ (набуває чинності з 23.05.2020 р.). у підприємства відсутні.

В той же час, суд зазначає, що ТОВ «Шевченківський елеватор», а в подальшому позивач користується пільгою на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а саме Шевченківської селищної ради, а не п.п. 266.2.2. п. 266.2, ст. 266 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в період, за який здійснено перевірку, ТОВ «Шевченківський елеватор» було власником будівель промисловості, які оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пільги із сплати якого встановлені у розмірі 100%, а отже збільшення податкового зобов`язання за вказаним платежем є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірність спірного повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року по справі № 520/2113/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Задовольняючи частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов висновку, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 33000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 10000,00 грн., яка є співмірною та доведеною.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно ч.3, 4 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з ч.6 ст.135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як свідчать матеріали справи 26 грудня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» (АО «ЛОУ УОЛВС») та ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» укладено договір № 1-НАУ про надання правової допомоги (далі - Договір про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 2.1.3 Договору про надання правової допомоги, Адвокатське об`єднання представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта (ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА») в судових органах, зокрема в суді адміністративної юрисдикції.

08 лютого 2021 року між ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» та АО «ЛОУ УОЛВС» укладено додаткову угоду № б/н до Договору про надання правової допомоги, відповідно до якої Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати такі послуги:

- Скласти адміністративний позов ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 13 листопада 2020 року, а також підготувати інші процесуальні документи, що будуть пов`язані із розглядом справи у суді.

Послуги, пов`язані з провадженням у даній справі, надавав представник ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» адвокат АО «ЛОУ УОЛВС» - Крайз Олександр Ігоровича.

Крайз Олександр Ігорович є головою адвокатського об`єднання АО «ЛОУ УОЛВС", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

На підтвердження наданих послуг за Договором про надання правової допомога сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 22 квітня 2021 року на суму 33 000,00 грн (тридцять три тисячі гривень 00 коп).

Зі змісту Акту вбачається, що вартість послуг Адвокатського об`єднання склала:

- Складання адміністративного позову ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 13 листопада 2020 року у справі № 520/2113/21 - 2 год. 15 хв./27000,00 грн.;

- Складання відповіді на відзив на адміністративний позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 13 листопада 2020 року у справі № 520/2113/21 - 30 хв./6000,00 грн.

За надані послуги за Договором про надання правової допомоги та додатковою угодою № б/н від 08 лютого 2021 року Клієнтом було сплачено на користь Адвокатського об`єднання грошові кошти у розмірі 33 000,00 грн (тридцять три тисячі гривень 00 коп), що підтверджується платіжним дорученням № 1659 від 22 квітня 2021 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 10000,00 грн.

Отже, додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року по справі №520/2112/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі № 520/2113/21 залишити без змін.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 по справі № 520/2113/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 19.08.2021 року