Справа № 460/10959/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2021 року м. Рівне №460/10959/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52260127 від 29.04.2020 року винесеної Головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Токарець Тетяною Сергіївною

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 29.04.2020 року була винесена без належних на те правових підстав, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про отримання позивачем жодної з постанов винесених в межах цього провадження; представником стягувача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було подано відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2021 року, у зв`язку з повним погашенням заборгованості та зняття накладених арештів на рухоме та нерухоме майно боржника з підстав передбачених п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ); відсутні дії виконавця по фактичному виконанню виконавчого документа та відсутнє вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Також позивач зазначає в позові про те, що зміни до законодавства в процесі примусового виконання виконавчого документа не можуть погіршувати становища боржника, а тому державний виконавець при вирішення питання щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору мав застосовувати положення законодавства, чинні на момент пред`явлення такого виконавчого документа. Вказує також на те, що оскільки за виконавчим документом не було стягнуто заборгованості, то й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки такий обраховується у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута. При цьому, позивач покликається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року по справі №2540/3203/18, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 819/1116/17 (№ К/9901/3131/17) та від 15 лютого 2018 р. у справі № 910/1587/13 та постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року по справі №640/32814/20. . З цих усіх доводів та підстав ОСОБА_1 свій позов рахує обґрунтованим, підставним, доведеним та таким що підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 05.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на адміністративний позов та призначено справу до розгляду за правилами статті 287 КАС України з повідомленням учасників справи.

У строк встановлений судом відповідач подав відзив на адміністративний позов, який мотивовано тим, що у зв`язку з тим, що виконавчий збір по вищезазначеному документу на час закінчення виконавчого провадження з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не стягнуто, державним виконавцем 29.04.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Крім того, відповідач зазначає, що примусове виконання судового рішень, розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а звернення стягувача із заявою про відсутність у боржика заборгованості згідно виконавчого листа не звільняє його від обов`язку сплати виконавчого збору. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

В судове засідання призначене на 19.08.2021, учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули. Представник позивача про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення та враховуючи приписи ч. 3 ст. 268 та ч. 9 ст. 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Так, з матеріалів справи слідує, що до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби було пред`явлено до виконання виконавчий лист по справі №569/13400/15-ц виданий 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 240 052 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором, пеню в розмірі 461 894 грн. 32 коп. та 10157 грн. 85 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяни Сергіївни від 20.09.2016 року за ВП №52260127 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №569/13400/15-ц виданий 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 240 052 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором, пеню в розмірі 461 894 грн. 32 коп. та 10157 грн. 85 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

25 березня 2021 року до органу державної виконавчої служби, представником стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дубініним Р.В. було подано відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2021 року за №21, у зв`язку з повним погашенням заборгованості та зняття накладених арештів на рухоме та нерухоме майно боржника з підстав передбачених п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ). Станом на момент подання позову постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав визначених п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не виносилася.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд виходиться з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон №1404-VІІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 02.06.2016 року) передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. При цьому, чинна редакція Закону №1404-VІІІ станом на 02.06.2016 року не передбачала винесення державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору. Такі зміни відбулися у зв`язку з прийняттям Закону № 2475-VIII від 03.07.2018.

В свою чергу, положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 02.06.2016 року) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За наведених обставин, зміст викладених правових норм та характер спірних правовідносин дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ, вжиття відповідних заходів примусового виконання рішень. При цьому, в даному випадку для стягнення виконавчого збору, з урахуванням чинних на момент виникнення спірних правовідносин положень ст. 27 Закону №1404-VІІІ, необхідною умовою для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору також є стягнення з останнього основної суми заборгованості за виконавчим листом по справі №569/13400/15-ц виданий 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua, реєстраційний номер 52260127, ідентифікатор доступу А10Б225Д80В1) встановлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження було винесено лише постанову від 23.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження, постанову від 10.01.2020 року про передачу виконавчого документа /провадження, постанову від 10.01.2020 року про прийняття до виконання ВП, постанову від 08.04.2020 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, постанову від 29.04.2020 року про стягнення виконавчого збору, постанову від 29.04.2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову від 29.04.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи та постанову від 12.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом зі змісту адміністративного позову, з 2013 року по червень 2020 року позивач проживала та працювала в місті Одеса, що підтверджується записом в трудовій книжці, а тому не знала про зазначене виконавче провадження. З трудової книжки, яка долучалася позивачем до адміністративного позову вбачається, що позивач дійсно працювала в м. Одеса на Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс».

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач надіслав на адресу місця роботи позивача в м. Одеса постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та іншу доходи боржника від 29.04.2020 року, яка надійшла на Філію «Південна» Концерну «Військторгсервіс» вже після її звільнення, про що свідчить відповідь керівництва цього підприємства відповідачу та яка знаходиться в матеріалах справи.

Будь-яких доказів стягнення з позивача (боржника) основної суми заборгованості за виконавчим листом по справі №569/13400/15-ц виданого 29.02.2016 року Рівненським міським судом, за умови пропорційного нестягнутої суми виконавчого збору, судом не здобуто, а відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору №52260127 від 29.04.2020 року, оскільки у межах даного виконавчого провадження не було вчинено жодних дій примусового характеру та, як наслідок, не було стягнуто суми заборгованості за виконавчим документом, з якої, згідно з положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 02.06.2016 року), визначається до стягнення сума виконавчого збору.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18, постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.05.2020 справа №640/685/19.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року по справі №640/32814/20, адміністративне провадження №9901/11872/21 в аналогічній справі вказано, що з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Оскільки державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі, тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

Таким чином, Верховний Суд вважає підставою задоволення позову в цій справі має бути необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судові витрати у розмірі 908,00 грн., що понесені згідно квитанції № 8 від 04.08.2021, оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 268, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33000, м. Рівне, вул. Замкова, 22 а, ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29.04.2020 року винесену Головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Токарець Тетяною Сергіївною у виконавчому провадженні № 52260127, в процесі примусового виконання виконавчого листа по справі №569/13400/15-ц виданого 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33000, м. Рівне, вул. Замкова, 22 а, ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 серпня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля