Справа № 200/2617/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 р. Справа№200/2617/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 на суму 37 336,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що позивач 28 липня 2010 року отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю та до 16 січня 2020 року перебувала на обліку у Головному управлінні ДФС у Донецькій області як самозайнята особа.

З 14 січня 2020 року право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено.

27 лютого 2021 року позивач отримала поштою повідомлення про виклик державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області з приводу погашення податкової заборгованості, 2 березня 2020 року звернулась до державного виконавця та дізналась про відкриття виконавчого провадження щодо неї на виконання вимоги ГУ ДФС України в Донецькій області від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 на суму заборгованості з єдиного соціального внеску (як адвокатом) в розмірі 37 336,33 грн.

Позивач вважає спірну вимогу протиправною, посилаючись на п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, відповідно до якого визначені ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, затверджено оновлений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому зазначено місто Костянтинівка.

На даний час Указ Президента України про закінчення антитерористичної операції не приймався.

Також у позові зазначено, що у спірну вимогу відповідач включив і суму недоїмки, яка була включена у вимогу, що була предметом розгляду у справі № 200/12876/19, та яка була скасована судовим рішенням, прийнятим за результатом розгляду даної справи, що також, на переконання позивача, свідчить про протиправність спірної вимоги (а.с. 1-6).

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 18-19).

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року замінено відповідача у справі: Головне управління ДФС у Донецькій області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області ( (а.с. 40-41).

23 червня 2021 року судом отримано відзив на позов від відповідача, в якому зазначено, що Головне управління ДПС у Донецькій області не погоджується із заявленим позовом та просить суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи це наступним.

Позивач перебуває на обліку з 9 серпня 2010 року по теперішній час як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) в Костянтинівській ДПІ (м. Костянтинівка) Головного управління ДПС у Донецькій області, перебуває на загальній системі оподаткування; остання звітність подавалась платником за 2013 рік, при цьому належних документів про зняття її з податкового обліку (зокрема, заяви за формою № 8-ОПП) та про зняття її з обліку як платника єдиного внеску (заява за формою № 7-ЄСВ) позивач до податкового органу не подавала.

Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на 31 жовтня 2020 року становила 37 336,33 грн.

На підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 на зазначену суму та 23 грудня 2020 року направлено поштою на податкову адресу позивача, яка була повернута до податкового органу 22 січня 2021 року без вручення з позначкою «повернуто за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 вимога від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 на загальну суму 37 336,33 грн вважається врученою.

Також відповідач зазначає, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/12876/19-а були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф-896-23 від 7 лютого 2019 року у сумі 20 024,31 грн, але зазначена вимога була скасована у зв`язку із тим, що під час її формування діяла норма (п. 9-4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ), яка тимчасово визначала право позивача не виконувати обов`язки зі сплати єдиного внеску, а не звільняла від вказаного обов`язку у майбутньому.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-ІХ, який набув чинності 13 лютого 2020 року, п. 9-4 виключено, отже, з 13 лютого 2020 року позивач повинна виконувати покладені на неї обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VІ (а. с. 44-49).

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) (а.с. 8-11).

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області, , місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 28-29, 30-31).

Згідно свідоцтва від 28 липня 2010 року № 3526 позивач має право на заняття індивідуальною адвокатською діяльністю (а.с. 12).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право Слєпньової О.О. на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 14 січня 2020 року (а.с. 13).

Судом встановлено, що позивач з 9 серпня 2010 року перебуває на податковому обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) в Костянтинівській ДПІ (м. Костянтинівка) Головного управління ДПС у Донецькій області; перебуває на загальній системі оподаткування (а.с. 44-49, 35-38).

Згідно інтегрованої картки платника, станом на 31 жовтня 2020 року за позивачем рахувалась заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску в розмірі 37 336,33 грн (а.с. 37-38).

На підставі даних інформаційної системи ДПС України відповідачем 18 листопада 2020 року було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмку) № Ф-896-23 на загальну суму 37 336,33 грн, яку направлено на адресу позивача та яка була повернута до податкового органу без вручення 22 січня 2020 року у зв`язку із «закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 32-34, 39, 50, 52-53).

Згідно розрахунку заборгованості з єдиного соціального внеску станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість в сумі 37 336,33 грн склалась за періоди з 1 січня 2014 року (терміном сплати 30 квітня 2014 року) по 30 вересня 2020 року (терміном сплати 19 жовтня 2020 року) (а.с. 39, 51).

Відповідач звернувся до Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача боргу у сумі 37 336,33 грн на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-896-23 від 18 листопада 2020 року (зв.бік а.с. 14).

Постановою державного виконавця Костянтинівського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження № 64589585 від 22 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-896-23 від 16 лютого 2021 року (зазначена дата набрання вимогою чинності) про стягнення с позивача 37 336,33 грн (зв.бік а.с. 14).

Як зазначила позивач, після отримання нею 27 лютого 2021 року повідомлення державного виконавця Костянтинівського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про виклик та звернення позивача 2 березня 2020 року до цього державного виконавця, вона дізналась про існування спірної вимоги.

Будучи не згодною із даною вимогою позивач 9 березня 2021 року звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надіючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закон № 2464-VI).

Згідно ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, в тому числі, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у п.п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, платник єдиного внеску за умови його відповідності приписам п.п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання чи не отримання ним доходу у звітному періоді.

2 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), підпунктом 8 п. 4 ст. 11 якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які пербувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначних ч. 2 ст. 6 Закону України ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції […]».

Законом України від 2 березня 2015 року № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внесено зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669-VII виключено.

Змін до Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону при цьому внесено не було.

Законом № 440-IX від 14 січня 2020 року, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, п. 9-4 розділу VIII виключено.

Проаналізувавши наведені нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що положення п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI, які звільняли платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначних ч. 2 ст. 6 Закону України ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", діяли у період з 14 квітня 2014 року по 13 лютого 2020 року.

Суд зауважує, що Верховний Суд в рішенні від 30 березня 2018 року у зразковій справі № 812/292/18 (а також в інших постановах з аналогічним предметом спору) зазначив такий правовий висновок: «Нормами п. 9-4 розділ VIII Закону № 1058 платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, була надана можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Разом із тим, Закон № 2464 не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі».

Отже, обов`язок позивача сплачувати єдиний соціальний внесок за період проведення антитерористичної не скасовувався, а лише був відтермінований у часі.

Як наслідок, платники єдиного внеску, за умови відповідності приписам приписам п.п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, з 14 лютого 2020 року не є звільненими від виконання обов`язків, визначних ч. 2 ст. 6 Закону України ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як наслідок, у відповідача у листопаді 2020 року були наявні правові підстави для формування вимоги про сплату боргу.

Щодо посилання позивача як на одну з підстав неправомірності спірної вимоги на Рішення Донецького окружного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/12876/19-а, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф-896-23 від 7 лютого 2019 року у сумі 20 024,31 грн, суд зазначає, що як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, спірна вимога була визнана протиправною у зв`язку із тим, що була прийнята податковим органом у період, коли був чинним п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI; при цьому питання правомірності наявності та обліку заборгованості позивача зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період не було предметом розгляду у зазначеній справі.

Відповідно, зазначені доводи позивача відхиляються судом.

Разом із цим суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи до спірної вимоги включена недоїмка, нарахована позивачу податковим органом у період, протягом якого діяльність позивача як адвоката була зупинена.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, платники єдиного внеску з 14 лютого 2020 року не є звільненими від виконання обов`язків, визначних ч. 2 ст. 6 Закону України ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", - за умови відповідності приписам п.п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Облік осіб, зазначених у п.п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, згідно ч. 2 ст. 5 цього Закону здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

З аналізу наведених норм слідує, що платниками єдиного внеску є, в тому числі, самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально.

При цьому необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закон № 5076-VI).

Положеннями ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту ч.ч. 5, 6 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, правовим наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку із чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, у той час наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Суд зауважує, що ані нормами Податкового кодексу України, ані нормами Закону № 2464-VІ не врегульовано особливості сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Rysovskyy проти України від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04, § 71) зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (§ 70); у рішенні від 7 липня 2011 року (справа Serkov проти України, заява № 39766/05, § 43) Європейським судом з прав людини зазначено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків належить віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

Право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено з 14 січня 2020 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Доказів здійснення позивачем незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності у період з 14 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року (період заборгованості, зазначений у спірній вимозі) відповідачем до суду не надано.

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що з 14 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року позивач не лише не отримувала доходу від адвокатської діяльності, але й не здійснювала таку діяльність, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для її здійснення, що свідчить про відсутність в неї обов`язку зі сплати єдиного внеску як самозайнятою особою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 5 листопада 2018 року у справі № 820/1538/17.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що спірна вимога в частині недоїмки за період з 14 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року - є необґрунтованою, а тому неправомірною.

При визначенні суми недоїмки, яка за висновком суду неправомірно включена до спірної вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як вбачається з виписки з інформаційної системи ДПС України (а.с. 54-56) за перший квартал 2020 року позивачу нараховано 2 754,18 грн єдиного внеску.

Відповідно, сума єдиного внеску за один місяць першого кварталу складає 918,06 грн (2 754,18 грн / 3).

Згідно абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Як вже зазначалось судом, припинення адвокатської діяльності та зупинення такої діяльності не є тотожними поняттями, разом із цим беручи до уваги висновок суду про неправомірність нарахування позивачу єдиного внеску за період, протягом якого її адвокатська діяльність була зупинена, суд виходить саме з дати (дня) такого зупинення - з 14 січня 2020 року.

Як наслідок, сума єдиного внеску, яку позивач мала (має) сплатити за перший квартал 2020 року (за період з 1 по 13 січня 2020 року) - 384,93 грн (918,06 грн / 31 день * 13).

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що спірна вимога є правомірною в частині заборгованості з недоїмки за період до 13 січня 2020 року (включно) в сумі 28 671,78 грн (недоїмка станом на 1 січня 2020 року в сумі 28 286,85 грн + недоїмка за період з 1 по 13 січня 2020 року (терміном сплати до 21 квітня 2020 року) в сумі 384,93 грн).

В частині недоїмки за період з 14 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року (терміном сплати 21 жовтня 2020 року) в сумі 8 664,55 грн - спірна вимога є неправомірною.

Відповідно, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату сдового збору № 29 від 9 березня 2021 року при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 7).

Враховуючи, що спірна вимога складена на суму 37 336,33 грн, беручи до уваги, що за висновком суду дана вимога є неправомірною та підлягає скасуванню в частині недоїмки в розмірі 8 669,55 грн (23,22% від загальної суми вимоги), розмір витрат позивача, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, складає 210,84 грн (23,22% від розміру сплаченого позивачем судового збору).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 255, 258, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 у сумі 37 336,33 грн - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 18 листопада 2020 року № Ф-896-23 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) - в частині суми 8 664,55 грн (недоїмка за період з 14 січня по 30 вересня 2020 року).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 210 (двісті десять) грн 84 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна