Справа № 175/1730/21
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/1730/21
Провадження № 2-а/175/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Сайгак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28 квітня 2021 року старшим лейтенантом поліції, інспектором управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Лещенко Ганною Василівною відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАН №4131191. Як зазначено в постанові, 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Porshe 911», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Дніпро по вул. Маршала Малиновського, 86, рухався в зоні знаку 3.29 максимально дозволена швидкість руху 70 км/год. зі швидкістю 110 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 40 км/год., та чим на думку відповідача, порушив п.12.9 «б» ПДР.

Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України. Позивачу поставлено в обов`язок сплатити грошовий штраф у розмірі 340 грн.

З вказаною постановою позивач не згоден, вважає рішення посадової особи протиправним та таким, що порушує його права та законні інтереси, оскільки відповідачем жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення не надано.

Відповідач подав відзив на позов, в якому, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає законною та обґрунтованою постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4131191 від 28 квітня 2021 року. Результатом фіксації встановлено перевищення обмеження швидкості особою, яка керувала автомобілем «Porshe 911», державний номерний знак НОМЕР_1 . Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. На лазерному вимірювачі швидкості TruCam LT1 20/20 міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення. Тобто факт вчинення правопорушення підтверджений належними доказами.

Позивач в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку СМС, крім того, адвокат позивача Риженкова М.І. за свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю Молочок Андрій Олександрович 30 червня 2021 року ознайомлювався з матеріалами справи, про що в матеріалах справи мається відповідна заява, тому суд вважає позивача належним чином повідомленим про слухання справи та з огляду на строки розгляду справи вважає за необхідне розглянути справу у його відсутність.

Відповідач в особі Департаменту патрульної поліції в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, 17 червня 2021 року надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити та слухати справу за відсутності представника Департаменту.

Відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав про те, що відносно нього старшим лейтенантом поліції, інспектором Департаменту патрульної поліції 28 квітня 2021 року було складено постанову серії ЕАН №4131191 від 28 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої позивач 28 квітня 2021 року об 11 год. 57 хв. керував транспортним засобом за адресою: вулиця Маршала Малиновського, 86 в м. Дніпро з перевищенням швидкості руху транспортного засобу на 40 км./год., чим порушив п. 12.9 (б) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, вважає рішення посадової особи протиправним та таким, що порушує його права та законні інтереси, оскільки відповідачем жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення не надано.

Судом встановлено, що вказане порушення було зафіксовано не в автоматичному режимі технічним засобом лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, номер 000672, який має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UA-MI/1-2903-2012, який було зареєстровано у державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197-12. Процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року за №113/98-ВР, який втратив чинність 01 січня 2016 року. Так відповідно до ч.1 ст.26 Закону Країни «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року №113-98-ВР, який втратив чинність 01 січня 2016 року засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженими типами і обов`язковим вимогам нормативних документів з метрології, тобто вказана процедура проводиться виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України партіями. Саме на виконання вимог вищевказаних нормативно-правових актів, які наразі втратили чинність, і здійснювалися державні приймальні випробування приладу TruCam з подальшою реєстрацією його в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки та видачею Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Наказам Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року №1363 TruCam виключений з Державного реєстру вимірювальної техніки та виходячи із зазначених положень. У разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонилося лише їх серійне виробництво або ввезення на територію України, однак засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 12.9 б) ПДР України встановлено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Позивачем на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві та вимог не надано суду будь-яких належних доказів того, що постановою від 28 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративний штраф.

При цьому, на підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.9 (б) ПДР в оскаржуваній постанові міститься посилання на наявність інформації, отриманої за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, номер 000672, який має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UA-MI/1-2903-20212, який було зареєстровано у державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197-12.

Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Porshe 911», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухається на недозволеній швидкості 110 км/год. при встановленому обмеженні швидкості руху у 70 км/год., тобто перевищення встановленого обмеження на 40 км/год.

Крім того, відповідачем надано до матеріалів справи оптичний диск із вищезазначеними доказами, отриманими за допомогою технічного приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20, яким підтверджується наявність вчинення правопорушення позивачем.

Інформацією про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі є диск долучений до матеріалів справи, на якому міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення.

Відтак, факт вчинення правопорушення підтверджено належними доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 73 - 73 КАС України.

Обґрунтовуючи позов позивачем наголошено, що в постанові про адміністративне правопорушення відповідачем не конкретизовано даних, які б давали змогу встановити точне місце, де було зафіксоване правопорушення, які дорожні знаки встановлені, які обмеження швидкості на цій ділянці автодороги.

Одні лише твердження позивача про те, що його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності не можуть братись судом до уваги, оскільки будь-які докази на підтвердження вказаних фактів в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 22, 72-79, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення .У разі проголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в письмову провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.М. Озерянська