Справа № 420/5813/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5813/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, прийняте у складі суду судді Потоцької Н.В. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому позивачі просили суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.02.2021 р. про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.02.2021 р. про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийняте в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції посилається на п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин. Апелянт вказує, що цитована в рішенні стаття 379 ЦК України містить неточне визначення поняття житла,оскільки на думку апелянта, зі змісту статті 379 ЦК України вбачається, що єдиним типом будівлі, який може бути житлом фізичної особи, є житловий будинок.

Апелянт, посилаючись на положення абз.2 пункту 5 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 321 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 399 від 13.05.2020) зазначає, що рішення уповноваженого органу про переведення садового або дачного будинку у житловий є підставою для використання такого будинку як житлового, зокрема і для здійснення реєстрації місця проживання у ньому, що не було враховано судом. При цьому, апелянт вважає, що наразі відсутні актуальні правові позиції Верховного Суду щодо реєстрації місця проживання в дачні (садові) будинки, прийняті з урахуванням положень Постанови № 399.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції фактично визнав дачний будинок за таким, що відповідає ознакам житла, тобто фактично перебрав на себе повноваження виконавчого комітету Одеської міської ради, при цьому придатність/непридатність дачного будинку, його відповідність будівельним нормам, що встановлені для житлових будинків, не є предметом розгляду даної справи. До того ж, на думку апелянта, зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання позивачів за адресою дачного будинку без відповідного рішення про переведення такого будинку в житловий свідчить про втручання в дискреційні повноваження як Департаменту, як органу реєстрації місця проживання, так і Виконавчого комітету Одеської міської ради, як органу уповноваженого приймати рішення щодо переведення дачних/садових будинків в житлові.

Позивачами надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.07.2019 р. позивачами, відповідно нотаріально укладеного договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом О.І. Адамець (реєстрація реєстру № 1314) придбано у власність в рівних частинах кожна, дачний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0174 га за кадастровим номером :34:014:0291 на праві приватної власності. Відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно зареєстровано 09.07.2019 р. відповідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 173195793, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна (дачного будинку та земельної ділянки № 101, номер запису про право власності 32318490, спільної часткової власності 1/2 за ОСОБА_1 та Відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно зареєстровано 09.07.2019 р. відповідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 173195815, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна (дачного будинку та земельної ділянки) № 101, номер запису про право власності 32318490, спільної часткової власності 1/2 за ОСОБА_2 .

Згідно технічного паспорту на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_2 (інвертар. справа № 52К/19/1) від 14.05.19 р. будівля складається з підвалу (гараж, комора) - 66,7 кв.м., першого поверху (коридор, туалет, житлова кімната, коридор, житлова кімната) - 68,6 кв.м., другого поверху (коридор, житлова кімната, житлова кімната, санвузол, ванна) - 74,8 кв.м., загальною площею будинку 210,1 кв.м., загальною площею земельної ділянки 174 кв.м.

01.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту для отримання адміністративної послуги зі здійснення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 одночасно із зняттям з попереднього місця проживання, для чого подав наступний пакет документів:

заяву на отримання адміністративної послуги від 01.02.2021;

заяву про реєстрацію місця проживання від 01.02.2021;

паспорт громадянина України № НОМЕР_1 від 04.06.2018, орган, що видав - 1436;

довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків;

квитанцію про сплату адміністративного збору від 01.02.2021 №210033983;

тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 12.03.2019;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) № 173195793 від 09.07.20219 про реєстрацію права власності.

01.02.2021 року адміністратором Департаменту ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання відмовлено, оскільки особа не подала необхідних документів або інформації.

ОСОБА_2 01.02.2021 звернулася до Департаменту для отримання адміністративної послуги зі здійснення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 одночасно із зняттям з попереднього місця проживання для чого подала наступний пакет документів:

заяву на отримання адміністративної послуги від 01.02.2021;

заяву про реєстрацію місця проживання від 01.02.2021;

паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 16.07.1999;

довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків;

квитанцію про сплату адміністративного збору від 01.02.2021 №210033918;

витяг з Державного реєстру прав № 173195815 від 09.07.20219 про реєстрацію права власності.

01.02.2021 року адміністратором Департаменту ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання відмовлено, оскільки особа не подала необхідних документів або інформації.

Вважаючи оскаржувані рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.02.2021 р. про відмову у реєстрації місця проживання протиправними, позивачі звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції, з урахуванням правового регулювання, судової практики Верховного Суду та встановлених обставин, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 р. № 888-УІІІ внесено зміни до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІУ та визначено, що органом реєстрації є виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Рішенням Одеської міської ради від 16.03.2016 р. № 421-VII «Про здійснення виконавчим органом Одеської міської ради на території міста Одеси повноважень органу реєстрації, передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що виконавчим органом Одеської міської ради, що здійснюватиме повноваження органу реєстрації на території м. Одеси є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Реєстрація місця проживання особи, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється Департаментом відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого також постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року.

В свою чергу, відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (далі Закон України №1382-IV).

Відповідно до вимог ст.2 Закону України № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В ст. 3 Закону України № 1382-IV наведені значення термінів, у якому вони вживаються у Законі, зокрема, вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;.

Згідно ч. 1, 3 ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Статтею 9-1 Закону № 1382-IV визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлено Правилами реєстрації місця проживання та Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 (далі - Правила №207).

Пунктом 4 Правил №207 визначено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно з пунктом 18 Правил №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

- право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.
Пунктом 11 Правил №207 передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року № 5464-X (далі - ЖК УРСР) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їхнім об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, установлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла. Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Отже, для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року (справа № 2340/4673/18), від 21 серпня 2019 року (справа №183/4661/16), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, навіть факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі №183/4661/16 (2-а/183/10/17), від 31 березня 2020 року у справі № №826/12955/18.

Як вірно встановлено судом, згідно технічного паспорту на садовий (дачний) будинок, за адресою: вул. Анни Ахматової, 11-А, м. Одеса, Київський район (інвентар. справа № 52К/19/1) від 14.05.19 р. будівля складається з підвалу (гараж, комора) - 66,7 кв.м., першого поверху (коридор, туалет, житлова кімната, коридор, житлова кімната) - 68,6 кв.м., другого поверху (коридор, житлова кімната, житлова кімната, санвузол, ванна) - 74,8 кв.м., загальною площею будинку 210,1 кв.м., загальною площею земельної ділянки 174 кв.м.

Отже, садовий будинок, який належить позивачам на праві приватної власності, має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, та з огляду на житлову площу та відповідні технічні характеристики, призначений та придатний для постійного проживання у ньому, а також відповідає встановленим технічним вимогам.

Щодо доводів апелянта, що абзацом другим пункту 5 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №321 в редакції Кабінету Міністрів України №399 від 13.05.2020 встановлено, що рішення про переведення є підставою для використання дачних і садових будинків як житло, зокрема для реєстрації місця проживання, суд зазначає, що вказана норма жодним чином не свідчить, що за відсутності рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки неможлива реєстрація місця проживання, оскільки фактично таке переведення є правом, а не обов`язком.

Щодо доводів апелянта, що наразі відсутні актуальні правові позиції Верховного Суду щодо реєстрації місця проживання в дачні (садові) будинки, прийняті з урахуванням положень Постанови № 399, колегія суддів зазначає, що правова позиція Верховного Суду після набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №399 не змінилась, що підтверджується постановою від 29.07.2020 року по справі №522/6588/17, в якій зазначено, що для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них. Статус нерухомості, вказаний у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно як садовий будинок, не позбавляє такий будинок ознак, притаманних житлу, а тому підтверджує право позивача зареєструвати своє місце проживання в ньому. Більш того, з огляду на висновки Верховного Суду, фактично правове врегулювання спірного питання не змінилося.

Щодо доводів апелянта, що суб`єктом, уповноваженим на прийняття рішення щодо переведення садового будинку в житловий на території міста Одеси є виконавчий комітет Одеської міської ради, а суд не може надавати оцінку вказаним обставинам, колегія суддів звертає увагу, що предметом даної справи не виступає питання щодо переведення садового будинку в житловий, разом з тим судом у межах вимог чинного законодавства надається оцінка придатності житла для постійного проживання в цілях реєстрації місця проживання.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових, зокрема Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02 вересня 2014 № 1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків», згідно з якою громадяни <…> мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року, що ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно положень Закону України № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Згідно ч. 1, 3 ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не спростовується, 13.06.2019 року було знято реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку із відчуженням вказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 30.05.2019 року (а.с. 9, 38-39). Жодних доказів наявності у позивача права власності або інших речових прав на нерухоме майно, в якому можливо здійснити реєстрацію місця проживання, окрім будинку за адресою: м. Одеса, вул. 3-я Лінія Марії Демченко, 10 сторонами по справі до суду не надано.

Враховуючи викладені положення чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що невиконання відповідачем покладених на нього Законом України № 1382-IV обов`язків призводить до порушення прав позивачів, оскільки реєстрація, в даному випадку, є нічим іншим, як констатацією факту проживання особи за відповідною адресою.

При цьому, щодо посилань на дискреційність повноважень відповідача у спірних правовідносинах колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, повноваження відповідача в частині реєстрації за місцем проживання не належать до дискреційних, оскільки тільки одне з цих двох видів рішень може мати правову підставу. Обидва варіанти цих рішень не можуть бути одночасно юридично допустимими, оскільки наявність підстав для проведення реєстрації місця проживання автоматично виключає можливість прийняття рішення про відмову реєстрації місця проживання та навпаки, а тому фактично відсутній вільний вибір між ними. Правомірним може вважатися тільки одне з цих двох рішень - те, що відповідає визначеним у законодавстві підставам.

Крім того, одним із аспектів права на суд є право на доступ до суду. При цьому «тільки інституція яка має повну юрисдикцію, включаючи право скасовувати оскаржені рішення з будь-яких підстав, як з питань факту, так і питань права, відповідає поняттю «суд» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції» (п. 118 рішення від 12 липня 2005 року у справі «Молдован та інші проти Румунії». «Повна юрисдикція» означає, що суд має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення від 28 червня 1990 року у справі Обермейєр проти Австрії; п. 155 рішення від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії».

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції було застосовано до спірних правовідносин п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте помилково застосовано положення Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом виключення посилань суду першої інстанції на Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012, а в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва