Справа № 520/3772/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 р. Справа № 520/3772/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 (суддя Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/3772/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України третя особа Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту відповідач, МВС України), третя особа Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області», в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають в поверненні без виконання заяви та документів ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника її неповнолітній доньці ОСОБА_2 .

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 520/3772/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають в поверненні без виконання заяви та документів ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника її неповнолітній доньці ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі № 520/3772/21 виправлено технічну помилку в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року та вказано у другому абзаці описової частини та другому абзаці резолютивної частини рішення ім`я доньки позивача ОСОБА_2 та викладено вказані абзаци в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають в поверненні без виконання заяви та документів ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника її неповнолітній доньці ОСОБА_2 ».

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 520/3772/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення залишено поза увагою той факт, що смерть ОСОБА_3 настала не внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного в період проходження служби, як передбачено ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що позивач не відповідає вимогам, передбаченим ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з чим не має права на призначення пенсії.

Позивач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2013 по справі № 643/19080/13-ц. Від шлюбу позивач має неповнолітню доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2020 по справі № 643/19681/19, яке набрало законної сили 20.03.2020, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з матір`ю, ОСОБА_1 , з листопада 2010 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Колишній чоловік ОСОБА_1 та батько її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 30 липня 2002 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 412 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ОСОБА_3 звільнено зі служби з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів).

Згідно вказаного наказу вислуга років ОСОБА_3 на день звільнення в календарному обчисленні складає 20 років 04 місяці 27 днів.

Наказом Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.11.2015 № 1 о/с ОСОБА_3 призначено на посаду провідного фахівця з матеріально-технічного забезпечення відділу забезпечення діяльності Донецького НДЕКЦ МВС України.

Наказом Донецького НДЕКЦ МВС України від 22.09.2020 № 69 о/с ОСОБА_3 звільнено за статтею 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням, у зв`язку із досягненням вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням пункту 15 розділу XI Закону України Про Національну поліцію) з 25 вересня 2020 року.

Вказаним наказом встановлено, що вислуга років ОСОБА_3 станом на 25 вересня 2020 року становить 25 років 03 місяці 15 днів, у тому числі: час служби в ОВС в календарному обчисленні - 20 років 04 місяці 27 днів, час роботи відповідно до пункту 15 розділу XI Закону України Про Національну поліцію - 04 роки 10 місяців 18 днів.

Згідно пункту ж частини першої статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ОСОБА_3 набув право на призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених цим Законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до сектору із соціально-гуманітарних питань Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області із заявою на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії в разі втрати годувальника її доньці ОСОБА_2 ..

Вказану заяву разом з доданими до неї документами було надіслано до Департаменту персоналу МВС України для подальшого оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії.

Листом від 09.02.2021 за № 4954/22-2021 Департаментом персоналу МВС України вказані документи були повернуті без виконання та зазначено, що статтею 29 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначені умови призначення пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Вказані пенсії призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Оскільки годувальник помер у період роботи на посадах, що не передбачені статтею 29 Закону, право на призначення пенсії в разі втрати годувальника - підполковника міліції ОСОБА_3 , членам його сім`ї відповідно до Закону відсутнє.

Копію вказаної відповіді МВС України ОСОБА_1 було надіслано листом від 17.02.2021 № 33/41-273.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відповідно до статей 29, 30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника на умовах, визначених цим Законом. Враховуючи те, що судом визнано протиправними дії відповідача, суд вийшов за межі позовних вимог заявлених позивачем та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України Про міліцію та набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-УІІІ Про Національну поліцію (далі за текстом - Закон № 580).

Статтею 102 Закону № 580 визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Крім того, згідно пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі за текстом - Закон № 2262) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 2262, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 12 Закону № 2262 визначено осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, пунктом ж вказаної статті передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України Про Національну поліцію проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України Про державну службу, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Статтею 12 Закону № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Так, у зв`язку з набранням чинності Законом України Про Національну поліцію ОСОБА_3 з 06.11.2015 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ України через скорочення штатів та з 07.11.2015 продовжив службу в Донецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на посаді провідного фахівця з матеріально-технічного забезпечення.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 36.11.2015 № 412 о/с вислуга років ОСОБА_3 на день звільнення зі служби в ОВС України складала 20 років 04 місяці 27 днів.

Згідно наказу Донецького НДЕКЦ МВС України від 22.09.2020 № 69 о/с вислуга років ОСОБА_3 станом на 25 вересня 2020 року складає 25 років 03 місяці 27 днів.

Отже, на день звільнення з вказаної посади ОСОБА_3 набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту 15 розділу XI Закону України Про Національну поліцію, а також статей 1 та 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Статтею 6 Закону № 2262 передбачено, що сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 29 Закону № 2262 встановлено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно частин першої та другої статті 30 Закону № 2262, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно приписів цієї ж статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, які не досягли 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був звільнений з Донецького НДЕКЦ МВС України з 25 вересня 2020 року, але ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер.

З викладеного вбачається, що смерть ОСОБА_3 настала в період до спливу З місяців після звільнення його з посади, яку він обіймав у науково-дослідній установі Міністерства внутрішніх справ України.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що смерть ОСОБА_3 настала не внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного в період проходження служби, як передбачено ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки положеннями ст. 29 Закону № 2262 передбачено необхідність встановлення зв`язку смерті з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, одержаними у період проходження служби, лише після спливу 3 місяців після звільнення зі служби.

Таким чином, оскільки смерть ОСОБА_3 настала в період до спливу З місяців після звільнення його з посади, яку він обіймав у науково-дослідній установі Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що неповнолітня донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відповідно до статей 29, 30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника на умовах, визначених цим Законом.

Так, постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі за текстом - Порядок № 3-1).

Пунктом 2 Порядку № 3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів.

У відповідності до пункту 3 Порядку № 3-1, у разі, якщо особа, якій призначається пенсія у разі втрати годувальника, є неповнолітньою або недієздатною, заява про призначення пенсії подається законними представниками за місцем їх проживання.

Згідно пункту 12 Порядку 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Пунктом 1 Порядку № 3-1 передбачено, що органами, які призначають пенсії, є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 3-1, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (пункт 18 Порядку 3-1).

Отже, функції з розгляду питання про призначення пенсії покладено на головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В той же час, обов`язок з оформлення необхідних документів, складання подання про призначення пенсії та направлення їх до органу, що призначає пенсії, покладено, зокрема, на Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при реалізації управлінської функції владний суб`єкт не перевірив та не з`ясував дійсної наявності права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не надав належної юридичної оцінки документам поданим позивачем, у зв`язку з чим, враховуючи те, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність, з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 520/3772/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова