Справа № 140/1717/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 серпня 2021 рокуСправа № 140/1717/21 пров. № А/857/12014/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії судді:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові заяву про відвід колегії суддів: судді-доповідача Святецького В.В., суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, -

ВCТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа №140/1717/21 (апеляційне провадження №А/857/12014/21) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року.

17.08.2021 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 за вхідним №К-21591/21 про відвід складу колегії суддів: судді-доповідача Святецького В.В., суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

Заявлений відвід обґрунтований незгодою позивача з призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, оскільки такий заявляв клопотання про розгляд справи за його участю. Зауважує, що від суду не отримував ухвал про відкриття апеляційного провадження від 2 липня 2021 року та призначення справи до апеляційного розгляду від цієї ж дати. Вважає, що таке порушення норм процесуального права не може не викликати сумніву в неупередженому ставленні колегії суддів у цьому складі до розгляду справи.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року визнано визнати небунтованим відвід колегії суддів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 140/1717/21, заявлений ОСОБА_1 .

Згідно з частиною восьмою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви апелянта про відвід складу колегії суддів судді-доповідача Святецького В.В., суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М. суд вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Підстави для відводу судді визначені статями 36, 37 КАС.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 КАС питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

За змістом пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як на підставу для відводу складу колегії суддів позивач посилається на приписи статті 36 КАС нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Проте, слід звернути увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно, не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС).

Крім того, вимогами КАС не встановлено імперативного обов`язку суду призначати до апеляційного розгляду в порядку загального провадження справи, що належать до справ незначної складності. Залежно від наявних у справі матеріалів вказана категорія справ може бути призначена та розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих сумнівів у неупередженості та об`єктивності суддів, а обставини, які викладені у заяві про відвід, не свідчать про їх упередженість або певну зацікавленість у наслідках розгляду даної справи, а тому не є підставою для задоволення заяви про відвід. Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості складу колегії суддів: судді-доповідача Святецького В.В., суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.., судом не встановлено.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 321, 325 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід складу колегії суддів: судді-доповідача Святецького В.В., суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М. у справі №140/1717/21 (апеляційне провадження №А/857/12014/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний