Справа № 640/19894/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Київ № 640/19894/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зменшення її розміру з 61% грошового забезпечення до 56% такого грошового забезпечення;

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 та зменшення її розміру з 56% до 61% грошового забезпечення;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 61% грошового забезпечення, починаючи з дати зменшення розміру пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно вважає, що при призначенні пенсії за вислугу років поліцейським у розмірі 55% за 22 роки вислуги, військово-лікарські документи (крім свідоцтва про хворобу) повинні містити в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, як це передбачено пунктом 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з даними висновками позивач не погоджується, вважає дії відповідача протиправними, а пенсія підлягає перерахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Разом з відзивом відповідачем подано копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Представник позивача подано відповідь на відзив, в якій викладені пояснення на спростування тверджень відповідача, також зазначено про помилковість викладених відповідачем висновків у відзиві, які не стосуються предмету спору.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 29 вересня 2016 року у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу за пунктом 2 частини 1 статті 77 вказаного Закону, що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції в м. Києві від 29.09.2016 № 785о/с.

Підставою для звільнення вказано: рапорт ОСОБА_1 від 12.09.2016, свідоцтво про хворобу № 270, видане Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» від 16.08.2016.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» призначено пенсію за вислугу років у розмірі 61% грошового забезпечення.

В подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача та зменшено її розмір з 61% грошового забезпечення до 56 % такого грошового забезпечення.

ОСОБА_1 16.06.2020 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якій просив здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з урахуванням його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через непридатність до служби в поліції.

За результатами розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 24.06.2020 № 2600-0312-8/82362 повідомило, що постановою ВЛК Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» № 111/17 від 17.11.2017 встановлено, що захворювання так, пов`язане з проходженням служби в поліції та відмінено постанову про причинний зв`язок захворювань в свідоцтві про хворобу від 16.08.2016 № 270. Однак не встановлено непридатність до служби в поліції. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що підстави для перерахунку пенсії в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення відсутні.

Позивач вважає таку відмову відповідача необґрунтованою та протиправною, оскільки зазначена постанова ВЛК Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» № 111/17 від 17.11.2017 не містить спростування рішення про придатність до військової служби, викладеної в свідоцтві про хворобу № 270, виданому Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» від 16.08.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» № 393 від 17 липня 1992 року (далі - Порядок № 393) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011 -XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначені правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції: 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави (частина 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Отже, стаття 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Окрім того, питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ були врегульовані також Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок № 85, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 85 військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

У відповідності до пп.1.1.2 п. 1.1 Порядку № 85, медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров`я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров`я (п. 1.117 Порядку № 85).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про хворобу військово-лікарською комісії № 270 від 16.08.2016 встановлено у позивача «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ». Позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Суд зазначає, що медичний огляд позивач пройшов 16.08.2016, тобто на момент чинності Порядку №85, а відтак комісією правомірно винесено постанову з відповідним формулюванням згідно з вказаним Порядком. Вказане свідоцтво відповідає вимогам Порядку № 85.

Відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач посилається на те, що оскільки військо-медичною комісію не було прийнято рішення про непридатність позивача до служби в поліції, відповідачем пенсійну виплату приведено у відповідність до чинного законодавства з 01.10.2018 та обчислено пенсію у розмірі 56% грошового забезпечення.

В контексті викладеного слід зазначити, що після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» підзаконних нормативно-правових актів, які регулювали б порядок проходження служби в Національній поліції України, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій, вимоги до прийнятих ними документів, прийнято не було.

Між тим, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» діяв Закон України «Про міліцію», яким були врегульовані правовідносини щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, які за своїм змістом є аналогічними тим, що викладені в Закону України «Про Національну поліцію».

Більш того, до затвердженої форми вказаного свідоцтва не вносились будь-які зміни, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», це раз підтверджує про правомірність зазначеного у свідоцтві про хворобу № 270 від 16.08.2016 причинного зв`язку захворювання позивача, передбаченого положеннями Порядку №85.

Тому посилання відповідача у своїй відмові у перерахунку розміру пенсії позивачу про необхідність наявності у такому свідоцтві інформації щодо непридатності особи до служби в поліції суперечить Порядку №85 та є безпідставними і неправомірними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмінне від передбаченого Законом України «Про Національну поліцію» формулювання про непридатність позивача до військової служби та обмежену придатність у воєнний час, яке міститься у свідоцтві про хворобу № 270 від 16.08.2016 не може бути підставою для зменшення розміру пенсії позивачу.

Суд вважає, що юридично визначальним у даних правовідносинах є факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність позивача до проходження служби, яке було встановлено у встановлений чинним Порядком спосіб і зазначено у свідоцтві, що не спростовано відповідачем.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №461/1704/17.

Таким чином, суд вважає, що свідоцтво військово-лікарської комісії № 270 від 16.08.2016 є належним документом, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції. Саме це свідоцтво стало підставою для звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), а тому він має право на призначення пенсії за вислугу років в підвищеному розмірі з урахуванням звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно зменшено відсотковий розмір грошового забезпечення позивача, який враховується при обчисленні пенсії з 61% до 56% грошового забезпечення, у зв`язку з чим відмова відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу, виходячи з 61% грошового забезпечення, є протиправною, а позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зменшення її розміру з 61% грошового забезпечення до 56% грошового забезпечення.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо здійснення перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 61% грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 61% грошового забезпечення, починаючи з дати зменшення розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко