Справа № 335/3534/21(2-а/335/90/2021)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 335/3534/21(2-а/335/90/2021)
(суддя Шалагіна А.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2021 року у справі №335/3534/21(2-а/335/90/2021) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Довгої Юлії Вікторівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 квітня 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач-1), інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Довгої Юлії Вікторівни (далі відповідач-2) в якому, просить визнати протиправними дії відповідача пов`язані з винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача серії ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП та скасувати постанову відповідача-2 серії ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення, оскільки не керував автомобілем. Зазначає про те, що відповідачем відхилено його клопотання про надання можливості скористатися правничою допомогою, що згідно з правовою позицією Верховного суду є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Також вказує на те, що в оскаржувані постанові відсутнє посилання на будь-який відеозапис або прилад на який проводилася фіксація події, що згідно з правовою позицією Верховного суду є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що дослідженням відеозапису з відеореєстратора патрульного поліцейського, що був наданий відповідачем-2, встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті з круговим рухом та на час виявлення правопорушення знаходився на цьому перехресті. Коли поліцейський підійшов до автомобіля, з нього вийшов позивач та почав пояснювати, що зупинився в цьому місці, оскільки вільних місць не було. Зазначені обставини, на переконання суду, доводять той факт, що саме позивач зупинив керований ним автомобіль із порушенням п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху, а тому поліцейським правомірно було запропоновано позивачу надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Оскільки у позивача на момент перевірки документів не було в наявності посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, що не заперечувалось і самим позивачем під час спілкування із працівниками патрульної поліції та підтверджується відеозаписом події з відеореєстратора поліцейського, тому суд доходить висновку, що позивача обґрунтовано було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами наведеними у позовній заяві щодо відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП та відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено факт порушення позивачем ПДР України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року винесеною відповідачем-2, 16.03.2021 року о 14:29 годині в м. Запоріжжя пр. Ювілейний вул. Світла позивач керуючи транспортним засобом автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті з круговим рухом, при цьому не надав на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.6).

Правомірність дій відповідача-2 щодо винесення постанови серії ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року та законність та обґрунтованість зазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, оформлення адміністративного матеріалу, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом, а отже вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.4 «а» розділ ІІ ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

В свою чергу пунктом 2.1 «а», «б» розділ ІІ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фотофіксація або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

Як вбачається з наданого відповідачами відеозапису вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 126 КУпАП (DSJX30006_АР0016) його відеофіксація здійснена з нагрудної бодікамери працівника поліції, а отже може бути належним доказом у справі.

Згідно з цим відеозаписом 16.03.2021 року працівники поліції підійшли до автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», державний номер НОМЕР_1 , що стояв на перехресті з круговим рухом за кермом якого перебував позивач. Коли поліцейський підійшов до автомобіля, з нього вийшов позивач та пояснив, що зупинився в цьому місці, оскільки вільних місць не було.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач-2 діяв враховуючи надані позивачем пояснення щодо необхідності зупинки його автомобіля на перехресті з круговим рухом, оскільки вільних місць не було. При цьому, подальша зміна пояснень позивача, в тому числі під час судового розгляду цієї справи не спростовує пояснень, які було надано позивачем першочергово, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про безпідставність доводів позивача про те, що він не є суб`єктом зазначеного правопорушення.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про те, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на будь-який відеозапис або прилад на який проводилася фіксація події, що згідно з правовою позицією Верховного суду є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки в графі « 7» постанови ЕАН №3925996 від 16.03.2021 року зазначено, що до постанови додається видео АР0016. Враховуючи те, що форма постанови не передбачає окремого розділу із окремим зазначенням приладу на який проводилася фіксація події, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що зазначення в пункті « 7» цієї постанови про такий запис не суперечить вимогам законодавства.

Посилання позивача на те, що відповідачем відхилено його клопотання про надання можливості скористатися правничою допомогою, що згідно з правовою позицією Верховного суду є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки з наданого відповідачем-2 відеозапису події вбачається, що будь-яких клопотань щодо правничої допомоги позивачем не заявлялося, при цьому будь-яких письмових доказів звернення до працівників поліції з таким клопотанням не надано і позивачем.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у справі №335/3534/21(2-а/335/90/2021) без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова