Справа № П/320/640/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року м. Київ № П/320/640/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ), в якому просила суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (лист № 2287/Х-01 від 18.12.2019) від урахування в розрахунку розміру пенсії періоду з 01.06.2014 по 05.12.2017, коли позивач працювала на ПАТ «Борекс», бо за цей час із її заробітної плати щомісяця страхувальником (роботодавцем) відраховувались страхові внески;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати розмір пенсії позивача з виплатою її з урахуванням спірного періоду трудового стажу з 01.06.2014 по 05.12.2017, та розрахувати і виплатити компенсацію за втрачену частину пенсії з урахуванням спірного періоду ( з початку спірного часу - 01.06.2014) у відповідності з вимогами п. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що вона працювала на Публічному акціонерному товаристві «Борекс» у період з 17.08.1977 по 05.12.2017. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» їй була призначена пенсія за віком. Однак, як було виявлено позивачкою пізніше, орган Пенсійного фонду України не врахував при обчисленні пенсії частину трудового стажу за період з 01.06.2014 по 05.12.2017з причини несплати роботодавцем страхових внесків до Пенсійного фонду України. ОСОБА_1 звернулася до відповідача за перерахунком пенсії з урахуванням трудового тстажу за вказаний період, проте у відповідь отримала лист-відмову. З позицією органу Пенсійного фонду України позивачка категорично не погоджується та вважає, що вона не несе відповідальність за добросовісність поведінки страхувальника-роботодавця щодо своєчасності та повноти сплати страхових внесків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 відкрито провадження у справі №320/640/20 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідач навів лише нормативне обґрунтування спірних правовідносин. При цьому, про дійсні підстави та мотиви, якими фактично Головне управління при обрахунку трудового стажу позивачки для обчислення пенсії та розгляді заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії представник у відзиві не зазначив.

Позивачка подала до суду додаткові пояснення та архівні довідки Комунальної установи «Бородянський районний трудовий архів» Бородянської районної ради Київської області щодо періодів роботи ОСОБА_1 на ПАТ «Борекс» (попереднє найменування Бородянський екскаваторний завод) та періодів нарахування заробітної плати (з 1977 по 1982 роки).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Київській області зі зверненням (скаргою) щодо перерахунку пенсії з урахуванням періоду страхового стажу з 01.06.2014 по 05.12.2017.

У відповідь Головне управління своїм листом від 18.12.2019 №2287/х-01 довело до відома позивачки зміст окремих норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими врегульоване питання обчислення страхового стажу та відповідальність страхувальників, та повідомило позивачку про наявну у неї можливість звернення до суду для вирішення спірного питання.

Не погоджуючись із законністю такої позиції органу Пенсійного фонду України, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси на перерахунок пенсії порушеними, позивачка звернулася із цим позовом до суду.

Частиною 2ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

З навних у справі матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася у листопаді 2019 року до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі документів, що були подані нею при вирішенні питання про призначення пенсії (а саме на підставі даних трудової книжки). Так, позивачка просила відповідача зарахувати до її страхового стажу пероід роботи на Публічному акціонерному товаристві «Борекс» з 01.06.2014 по 05.12.2017, що, як нею було з`ясовано, не був попередньо врахований органом Пенсійного фонду України при призначенні їй пенсії за віком.

На переконання позивачки при призначені та обчисленні розміру їй пенсії за віком вперше орган Пенсійного фонду України не зарахував до її страхового стажу період роботи на ПАТ «Борекс» (а саме з 01.06.2014 по 05.12.2017) через відсутність відомостей про сплату страхувальником (роботодавцем) страхових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку правомірності таких дій відповідача вчинених ним за наслідками надходження заяви позивачки про перерахунок пенсії суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Згідно з положеннями п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

В даному випадку як свідчать наявні матеріли справи, Головне управління всупереч встановленої п. 4.3 Порядку №22-1 процедури рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії за результатами надходження звернення ОСОБА_1 від 25.11.2019 не прийняло. Натомість відповідач скерував на адресу позивачки лист-відповідь формального змісту, що містив посилання виключно на норми ст.ст. 14, 15, 20, 24 і 50 Закону №1058-IV та за своїим характером не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідний стаж роботи позивачки у спірний період підтверджено записом в трудовій книжці, та не спростовується відповідачем. Також ані з тексту листа ГУ ПФУ у Київській області від 18.12.2019 №2287/х-01, ані з тексту відзиву на позов не вбачається заявлення органом Пенсійного фонду України зауважень до форми та/або змісту пред`явленої позивачкою трудової книжки. Вказана трудова книжка містить, зокрема записи про прийняття ОСОБА_1 з 17.08.1977 на роботу у філії Київського заводу «Червоний екскаватор» (що в подальшому був переймонований спочатку на Бородянський екскаваторний завод, а згодом - на Публічне акціонерне товариство «Борекс») та про звільнення ОСОБА_1 з посади «начальник відділу кадрів» на ПАТ «Борекс» з 05.12.2017 у зв`язку із ліквідацією підприємства.

Стосовно посилань позивачки на не зарахування до страхового стажу періоду роботи на названому підприємстві через відсутність сплати страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1, 3, 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п. 2 ч. 1 ст. 4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Отже, з 01.01.2016 позивачка не є платником єдиного соціального внеску та фактично позбавлена можливості забезпечення сплати сум єдиного внеску.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 22.11.2018 усправі № 242/4793/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 04.06.2019 у справі № 235/900/17, від 27.02.2019 у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обставина не сплати роботодавцем позивачки страхових внесків за той чи інший період не може бути підставою для не зарахування до її страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа.

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи відповідач не подав до суду відомості стосовно зарахованих та не зарахованих періодів роботи до страхового стажу позивачки. Так само у тексті листа Головного управління від 18.12.2019 №2287/х-01, що був адресований ОСОБА_2 , відсутні посилання на періоди трудового стажу, не врахованого органом Пенсійного фонду України для обчислення страхового стажу позивачки для призначення (перерахунку) пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч встановленого чинним законодавством порядку не прийняв обґрунтоване та вмотивоване рішення за результатами надходження заяви ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії від 25.11.2019, та вчинив протиправні дії з надіслання на адресу ОСОБА_1 листа від 18.12.2019 №2287/х-01, яки не містить інформації про результат розгляду заяви по суті.

Отже, оскільки такий розгляд заяв громадян є дискриційними повноваженнями відповідача, останній має розглянути вказану заяву позивача по суті та прийняти рішення з урахуванням наведених висновків суду.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Водночас у цій же частині ст. 9 Кодексу передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу приписів норм ч. 1, 2 і 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, та/або визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги наведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог у даному випадку та про прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог у наступний спосіб: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо надіслання на адресу ОСОБА_1 листа від 18.12.2019 №2287/х-01, який не містить інформації про результат розгляду заяви про перехунок пенсіїпо суті, та відповідно, про зобов`язання розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 25.11.2019 з питання проведення перерахунку пенсії та прийняти рішення у встановленому законом порядку, з урахуванням висновків суду, що наведені у тексті цього рішення.

Що стосується правомірності заявлених позивачкою вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок її пенсії, та рохрахувати і виплатити їй за результатми такого перерахунку компенсації за втрачену частину пенсії, то такі позовні вимоги не підлягають задоволенню як передчасні. Оскільки як було встановлено судом, за відповідною заявою позивачки органом Пенсійного фонду України не було досліджено питання перерахунку пенсії та прийнято рішення по суті .

Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 20.01.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду із цим позовом сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. З огляду на розмір заявлених та задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивачки відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судових витрат у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо надіслання на адресу ОСОБА_1 листа від 18.12.2019 вих. №2287/х-01, який не містить інформації про результат розгляду заяви про перехунок пенсії по суті.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 25.11.2019 з питання проведення перерахунку пенсії та прийняти рішення у встановленому законом порядку, з урахуванням висновків суду, що наведені у тексті цього рішення.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.