Справа № 120/8366/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8366/20-а Головуючий суддя 1-ої інстанції -Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

17 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті основного розміру пенсії з 01.04.2019 відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.04.2019, з урахуванням вже виплачених сум пенсії, відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

08.04.2021 ОСОБА_1 у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України звернувся до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного сулу від 29.01.2021 у справі № 120/8366/20-а, здійснивши перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки, протиправно зменшив відсотковий розмір його (позивача) пенсії з 86% до 70% грошового забезпечення. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що наявність у нього права на отримання пенсії у розмірі 86% грошового забезпечення є обставиною, що встановлена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2018 у справі № 240/2791/18-а.

15.04.2021 позивач до вказаної заяви долучив копії перерахунків пенсії по його пенсійній справі з 01.04.2019, з 01.01.2020, з 01.04.2021, розрахунку на доплату (виплату) пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2021.

Розглянувши вказану заяву Вінницьким окружним адміністративним судом 21 квітня 2021 року було винесено окрему ухвалу.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви позивача відмовити.

04 червня 2021 року від позивача надійшло клопотання про залишення апеляційної скарги без руху. В обґрунтування вказаного клопотання, з посиланням на ухвали Верховного Суду та правову позицію Третьої колегії суддів Другого Сенату Конституційного Суду України викладену в ухвалі від 01.04.2019 року 87-3(ІІ)/2019 у справі №3-65/2019, позивач зазначив, що у відповідності до вимог ст.294 КАС України, не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви, поданої на підставі ст.383 КАС України.

Даючи оцінку вказаній заяві, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 383 КАС України визначено обставини за яких особа на користь якої ухвалене рішення суду, має право подати до суду відповідну заяву.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Положення статті 249 КАС України регламентують питання підстав винесення окремої ухвали.

Водночас, п.23, ч.1, статті 294 КАС України визначено, що окрема ухвала може бути оскаржена окремо від рішення суду.

З огляду на наведені вище правові норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спірна окрема ухвала винесена в порядку 249 КАС України, тому на переконання колегії суддів вона підлягає перегляду в суді апеляційної інстанції, як те передбачено п.23, ч.1 ст.294 КАС України.

Разом з тим, варто зазначити, що посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду викладену в ухвалах, не містить підтвердження ідентичності справ розглянутих Верховним Судом та даної адміністративної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.12.2018 по справі № 2а/0470/2563/12, від 04.06.2019 по справі № 813/1920/18, від 11.07.2019 року по справі № 821/11/18, від 30.04.2020 у справі № 814/1171/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання про залишення апеляційної скарги без руху регламентоване ст.298 КАС України.

У відповідності до положень вищенаведеної статті, у разі оформлення апеляційної скарги з порушенням вимог встановлених статтею 296 КАС України, застосовуються положення ст. 169 КАС України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що положеннями ст. 296 КАС України не передбачено залишення апеляційної скарги без руху з підстав подання апеляційної скарги на рішення чи ухвалу, які не підлягають оскарженню.

При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 299 КАС України чітко передбачено процесуальну дію в разі подання апеляційної скарги на рішення, яке не підлягає оскарженню, а саме згідно ч1,п.1 вказаної статті суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню.

01 липня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 серпня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що рішенням від 29.01.2021 у справі № 120/8366/20-а Вінницький окружний адміністративний суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті основного розміру пенсії з 01.04.2019 відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з урахуванням виплачених сум. Зобов`язав ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.04.2019, з урахуванням вже виплачених сум пенсії, відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до вимог статей43і63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується відповідачем, що на виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки, з врахування відсоткового розміру пенсії 70% грошового забезпечення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на звернення позивача листом від 06.04.2021 № 3108/2628/М-02/8-0200/21 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII (далі - Закон від 27.03.2014 № 1166-VII) з 01.05.20145 внесено зміни щодо максимального розміру пенсії, який не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Вказало, що при здійсненні нового розрахунку пенсії за судовим рішенням змушене застосовувати норму закону, яка діє на момент проведення перерахунку.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон від 09.04.1992 № 2262-XII), уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону від 27.03.2014 № 1166-VII не зазнала.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 240/5401/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019.

Тому застосування відповідачем статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, яка регулює призначення пенсій, до правовідносин із перерахунку пенсії позивачеві відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2021, є протиправним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2018 у справі № 0240/2791/18-а, що набрало законної сили 17.10.2018, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 під час її перерахунку з 86% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати пенсію, виплатити перераховану пенсію ОСОБА_1 , з врахуванням розміру 86% відповідної суми грошового забезпечення з 01.01.2016.

Як вбачається з мотивувальної частини вказаного рішення, суди вказали на неправомірність зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача під час її перерахунку. Однак висновки суду відповідачем залишено поза увагою та під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки на виконання рішення суду від 29.01.2021 повторно всупереч закону зменшено відсоткове значення розміру пенсії, що порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

За змістом статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, статтею 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно із ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних норм видно, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі й приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача в частині самостійного, всупереч рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2021 у справі № 120/8366/20-а, визначення ОСОБА_1 розміру пенсії 70% від суми грошового забезпечення під час перерахунку пенсії з 01.04.2021 відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки.

Варто зазначити, що згідно вимог ст. 383 КАС України якщо в ході розгляду заяви щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд установить наявність підстав для її задоволення, він має право постановити окрему ухвалу, в порядку, передбаченому ст. 249 КАС України..

У такому випадку суд не може визнати протиправною бездіяльність або зобов`язати відповідача вчинити певні дії, зокрема такі, які б виходили за межі заявлених позовних вимог або по суті дублювали б рішення, прийняте судом, у зв`язку з невиконанням якого подано відповідну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області в частині самостійного визначення визначення ОСОБА_1 розміру пенсії 70% від суми грошового забезпечення під час перерахунку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2021 у справі № 120/8366/20-а пенсії з 01.04.2021 відповідно до нової довідки від 08.12.2020 №ХЛ61183 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої Вінницьким обласним центром комплектування та соціальної підтримки, та направлення до ГУ ПФУ у Вінницькій області окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону зі встановленням строку для повідомлення суду про їх усунення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Вінницькій області слід залишити без задоволення, а окрему ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.