Справа № 340/3635/20
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3635/20

провадження № 2-ап/340/17/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області про:

- визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області щодо припинення виплати йому страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року;

- зобов`язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області поновити йому виплату страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування і сплатити заборгованість по ним з дня припинення їх виплат, тобто з квітня 2020 року.

- стягнути з відповідача на його користь моральну шодцу в розмірі 25000,00 грн. та зогбогв`язати виплатити вказані кошти.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року провадження в адміністративній справі закрито на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року в адміністративній справі №340/3635/20- скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.104) Вказана справа надійшла до суду 02.06.2021 року та передана головуючому судді Петренко О.С. для вирішення питання щодо продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року відкрито провадження в справі (а.с.107).

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Так, відповідач вказує, що витрати на додаткове харчування, витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на постійний сторонній догляд, витрати на побутове обслуговування за квітень - жовтень 2020 року Олександрійським відділенням призначались відповідно до вимог чинного законодавства та перераховані 03.12.2020 року поштовим переказом ОСОБА_1 , а тому у Фонду відсутня заборгованість перед позивачем (вх.№17799/21 від 25.06.2021р.).

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№18091/21 від 30.06.2021р.).

Від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№18601/21 від 06.07.2021р.).

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та, згідно ст.257 КАС України, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Олександрійському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.

Позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок травми на виробництві та стійку 100 % втрату професійної працездатності безстроково.

Відповідно до висновку МСЕК від 20.03.2013, серія 10ААА №062739 та індивідуальної програми реабілітації інваліда №937 від 01.10.2019 року позивачу, серед іншого, передбачена потреба у додаткових видах допомоги /страхових виплатах/: додаткове харчування, спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

Позивач вказує, що востаннє такі страхові виплати йому перераховано за березень 2020 року.

Листом від 04.06.2020 року за №01-11/Р-48з/102 відповідач повідомив позивача, що п. 2 ч.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року №553-ІХ встановлено обмеження на здійснення страхових виплат Фондом соціального страхування України, на період дії карантину, установленого КМУ, з метою запобігання поширенню по території України гострої респіраторної хвороби COVID.

В зв`язку з чим, тимчасово, не проводиться фінансування наступних напрямків витрат: витрат на санаторно - курортне лікування потерпілих, витрати на лікарські засоби та вироби медичного призначення; витрати на додаткове харчування; витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на постійний сторонній догляд; витрати на побутове обслуговування.

Вказано, що дані виплати нараховуються, але фінансування буде проведено не пізніше 30 календарних днів з дня припинення дії обмежень, встановлених п.2 ч. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року за №553-ІХ.

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями відповідача, звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"1105-XIV від 23.09.1999 року (далі - Закон1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Частиною першою статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону № 1105-XIV, страхові виплати складаються, зокрема, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1105- XIV визначено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 42 Закону № 1105-XIV, Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування.

Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.

Допомога по тимчасовій непрацездатності, страхова виплата у разі переведення потерпілого на легшу нижчеоплачувану роботу, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг надаються в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Додаткове харчування призначається на конкретно визначений строк за раціоном, який складає дієтолог чи лікар, який лікує, та затверджує МСЕК. Неможливість забезпечення потерпілого додатковим харчуванням у лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі підтверджується довідкою за підписом головного лікаря (директора) цього закладу. У цьому разі компенсація витрат на додаткове харчування здійснюється Фондом на підставі інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про середні ціни на продукти харчування у торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали.

Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

Судом встановлено, що при огляді МСЕК позивачу визначено 100% ступень втрати професійної працездатності з 26.02.2013 року безстроково.

Відповідно до постанов Олександрійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 22.04.2020 №1118/429/429/565 "Про призначення фінансування витрат" позивачу призначено витрати на додаткове фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме - витрати на додаткове харчування в розмірі 626,20 грн. /одноразово/; від 19.05.2020 року №1118/429/569 "Про призначення фінансування" позивачу призначено фінансування витрат на додаткове харчування в розмірі 649,80 грн. (одноразово); від 15.06.2020 року №1118/429/573 "Про призначення фінансування" позивачу призначено фінансування витрат на додаткове харчування в розмірі 706,49 грн. (одноразово); від 10.07.2020 року №1118/429/429/577 "Про призначення фінансування" позивачу призначено фінансування витрат на додаткове харчування в розмірі 693,60грн. (одноразово); від 12.08.2020 року №1118/429/429/579 "Про призначення фінансування" позивачу призначено фінансування витрат на додаткове харчування в розмірі 728,81 грн. (одноразово).

Згідно постанови Олександрійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 21.04.2020 №1118/429/429/560 "Про припинення щомісячних виплат", позивачу припинено фінансування витрати на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн. (щомісячно); витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн. (щомісячно); витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. (щомісячно).

У відповідності до постанови Олександрійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 21.04.2020 №1118/429/429/562 "Про припинення щомісячних виплат", позивачу припинено фінансування витрати на додаткове харчування в розмірі 626,20 грн.

Також постановою Олександрійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 22.04.2020 №1118/429/429/563 "Про припинення щомісячних виплат", позивачу припинено фінансування витрати на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн. (щомісячно); витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн. (щомісячно); витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. (щомісячно).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач має право на фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Частиною п`ятою 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Пункт 3.3 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2011 року № 41, передбачає, що виплати на усі види догляду здійснюються у поточному місяці за минулий місяць.

Як вже зазначалось, частиною третьою статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за: 1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); 2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; 3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Абзацами 7-10 частини третьої статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за:

1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо);

2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд;

3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом незалежно від того, ким вони здійснюються.

Потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначає МСЕК.

Якщо МСЕК встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата проводиться за кожним її видом окремо.

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок, йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково та встановлено необхідність у постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні.

Судом встановлено, що виплати на медичну та соціальну допомогу з квітня 2020 року нараховувались позивачеві, але не виплачувались з огляду на положення пункту 5 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

За змістом наведеного пункту на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості та такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування; допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю); допомога на поховання.

Закон набрав чинності 18 квітня 2020 року.

Із аналізу цієї норми слідує, що до страхових виплат, які на період дії карантину здійснює, зокрема, Фонд соціального страхування України, не включено страхові витрати на медичну та соціальну допомогу, які отримував позивач. При цьому, слід зазначити, що і про невиплату таких страхових виплат в цьому пункті не зазначено.

Крім того, ні цим Законом, ні іншим законом до спеціального Закону № 1105-XIV, який регулює спірні правовідносини та передбачає виплату таких страхових виплат, відповідні зміни, які б унеможливлювали їх виплату відповідним особам, внесено не було.

З огляду на наведене припинення виплати страхових виплат з посиланням на Закон України № 553-ІХ є помилковим.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час припинення позивачеві страхових виплат на медичну та соціальну допомогу воєнного або надзвичайного стану в Україні введено не було.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Припиненням виплати позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Однак, в ході судового розгляду встановлено, що 03.12.2020 року управлінням позивачу перераховано кошти на загальну суму 63595,46 грн., в тому числі наступні види допомоги: витрати на додаткове харчування за квітень - жовтень 2020 року на суму 4769,21грн.; витрати на спеціальний медичний догляд за квітень - жовтень 2020 року на суму 33615,00 грн.; витрати на постійний сторонній догляд за квітень - жовтень 2020 року на суму 16807,50 грн.; витрати на побутове обслуговування за квітень - жовтень 2020 р. на суму 8403,75 грн.

Вказаний факт не заперечується позивачем, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання поновити виплату ОСОБА_1 страхових виплат задоволенню не підлягають, оскільки предмет спору в даній частині наразі відсутній (в зв`язку з добровільним виконанням відповідачем вказаних вимог).

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне

Стаття 56 Конституції України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 25 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди судом з`ясовано, що позивач оцінює заподіяну шкоду в розмірі 25000 грн. при цьому виходить з його статусу як інваліда І групи та характеру діяння.

Однак на думку суду такі твердження є недостатніми для задоволення вимоги про стягнення 25000 грн. моральної шкоди, оскільки факт заподіяння душевних страждань та моральних страждань також підлягає доведенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 25000 грн., завданої протиправними діями відповідача щодо припинення виплати витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72-77, 95, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Кіровоградській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на додаткове харчування, витрат на спеціальний медичний догляд, витрат на постійний сторонній догляд, витрат на побутове обслуговування з квітня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко