Справа № 360/2838/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 серпня 2021 року

Київ

справа №360/2838/20

адміністративне провадження №К/9901/29570/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Дашутіна І.В., Шишова О.О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 360/2838/20 за позовом Дочірнього підприємства «Луганський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними дії,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Луганській області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена поштою 06.08.2021.

Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі зазначено, що вона подається на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України - у зв`язку з наявністю підстав для скасування судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

ГУ ДПС зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі досліджено зібрані у справі докази, дослідженим доказам надано неналежну правову оцінку, неповно встановлено обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, із наявністю підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, зі змісту касаційної скарги неможливо встановити, до якого з висновків судів попередніх інстанцій ГУ ДПС визначив підставу їх оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а до якого - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Колегія суддів акцентує увагу скаржника, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Обґрунтування незгоди з висновками судів попередніх інстанцій зазначається в обов`язковому взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Тому скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, у якій чітко зазначити:

1) норму матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанову Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України)

1) норму матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок судів, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені із обов`язковим зазначенням, які саме зібрані у справі докази судом не досліджені, а також у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.

При цьому, доведення наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в частині одного з висновків суду не може бути підставою для відкриття касаційного провадження в частині іншого висновку з підстав порушення норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для внесення змін до інформаційної системи органів ДПС та інтегрованих карток позивача шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу недоїмки (пені), зокрема, з плати за землю.

ГУ ДПС зазначає, що при ухвалені рішень судами не враховано, що заборгованість за цим податком виникла в результаті несплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань. Скаржник із посиланням на постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а, від 24.01.2019 у справі №826/500/15, від 08.10.2019 у справі №520/3060/19, від 01.04.2021 у справі №826/21868/15 зазначає, що факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Однак, як вбачається зі змісту судових рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в силу Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) позивач протягом часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 був звільненим від сплати орендної плати за землю в Луганській області ДП «Луганський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що Верховний Суд неодноразово (зокрема, але не виключно, постанови від 30.11.2018 року №805/3518/15-а, від 17.06.2021 у справі № 826/11385/17) наголошував, що стаття 6 Закону № 1669-VII мала пряму дію та не вимагала додаткового вчинення будь-яких дій (отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин тощо) для звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2018 у справі №805/3518/15-а констатував, що відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов`язань.

Постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а, від 24.01.2019 у справі №826/500/15, від 08.10.2019 у справі №520/3060/19, від 01.04.2021 у справі №826/21868/15, на які посилається скаржник, ухвалені не у правовідносинах, які регулюються Законом № 1669-VII, що свідчить про неподібність правовідносин і виключає можливість касаційного перегляду судових рішень в цій частині висновків відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Тому скаржнику необхідно уточнити обґрунтування касаційної скарги в цій частині і зазначити про можливість/неможливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.11.2018 року №805/3518/15-а, від 17.06.2021 у справі № 826/11385/17 у спірних правовідносинах в частині висновків про відсутність у позивача податкового боргу з плати за землю за користування земельними ділянками, які знаходяться у м. Лисичанську, Перевальському районі Луганської області; Станично-Луганському районі Луганської області на підставі норм Закону № 1669-VII.

Також скаржнику необхідно визначитися з питанням належності його вимог до конкурсних/поточних в розумінні Закону України № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №2343-ХІІ), оскільки на початку касаційної скарги ГУ ДПС зазначає, що та обставина, що вимоги не були заявлені в межах тридцяти днів з 05.05.2014 (дата порушення провадження у справі про банкрутство позивача) не впливає на можливість їх задоволення в ліквідаційній процедурі у шосту чергу після визнання платника податків банкрутом.

Натомість, в подальшому у касаційній скарзі міститься посилання на те, що строк виконання податкових зобов`язань настав після 05.05.2014, отже, ці зобов`язання є поточними.

Тому ГУ ДПС має належним чином обґрунтувати власну позицію щодо статусу зобов`язань позивача, оскільки такі обставини об`єктивно впливають на вирішення питання, чи врегульовують спірні правовідносини норми частин першої, четвертої статті 23 Закону №2343-ХІІ, які, як зазначає ГУ ДПС, було неправильно застосовано судами.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 360/2838/20 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон І.В. Дашутін О.О. Шишов