Справа № 280/2765/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
09 серпня 2021 року Справа № 280/2765/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького кружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.07.2020 №68 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, відповідно до вимог ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 16.07.2020, врахувавши наступні періоди його роботи до страхового стажу з 20.08.1977 по 30.04.1980, з 02.06.1980 по 10.11.1980, з 22.11.1980 по 20.12.1982, з 02.03.1983 по 11.09.1995; з 06.03.2000 по 03.12.2002, з 20.12.2002 по 15.03.2009, з 21.03.2009 по 11.02.2011, з 25.02.2011 по 03.12.2015, з 22.06.2017 по 12.10.2017.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що Рішенням від 20.07.2020 № 68 Головне управління Пенсійного фонду України відмовило у призначенні пенсії за віком, оскільки на думку відповідача його страховий стаж складає 19 років 03 місяці 23 дні. Додатково повідомлено позивача, що до страхового стажу не зарахований період проходження військової служби з 22.11.1980 року по 13.12.1982 рік, оскільки по-батькові, що зазначене у військовому квитку не відповідає даним паспорта. З даним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не погоджується та зазначає, що в його трудовій книжці містяться всі необхідні та достатні відомості щодо наявності страхового стажу більше 33 років, що цілком узгоджується із змістом чинних норм. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 08.06.2021 надав до суду відзив (вх. №32465), відповідно до якого зазначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Позивач, мотивуючи свої позовні вимоги ототожнює терміни «стаж роботи» та «страховий стаж» (необхідний для призначення пенсії). З аналазу позовних вимог, позивач просить зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи:3 20.08.1977 по 30.04.1980; 3 02.06.1980 по 10.11.1980; з 22.11.1980 по 20.12.1982 (служба в армії): з 02.03.1983 по 11.09.1995; з 06.03.2000 по 03.12.2002; з 20.12.2002 по 31.12.2003 (ТОО Энергопрогресс-К. Республика Казахстан до набрання чинності Законом 1058); з 01.01.2004 по 15.03.2009 (ТОО Энергопрогресс-К, Республика Казахстан); з 21.03.2009 по 11.02.2011:(ТОО Лорс-К, Республика Казахстан); з 25.02.2011 по 03.12.2015: (ТОО Интер 2030. Республика Казахстан); з 22.06.2017 по 12.10.2017. Щодо періодів роботи в Республіці Казахстан зазначає, що комплексний аналіз наведених норм, доказів доданих до позову дає підстави дійти до висновків, що за відсутності довідок про розмір заробітної плати в Республіці Казахстан, документів про підтвердження сплати обов`язкових внесків, або ж відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із зазначенням відомостей про сплату страхових внесків, зарахування вказаних періодів до загального трудового стажу суперечить нормам чинного законодавства. Згідно військового квитка НОМЕР_2 , наданого позивачем при призначенні пенсії зазначено (мовою оригіналу) ОСОБА_2 . в той час, як в паспорті громадянина України НОМЕР_3 російською мовою зазначено: ОСОБА_2 , про що зазначено у рішенні від 20 липня 2020 року. Таким чином, зазначений стаж може бути зараховано після приведення у відповідність документу про військову службу. На підставі викладеного у відзиві просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2765/21, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження (без виклику сторін).

Відповідно до частини п`ятої ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У період з 05.07.2021 по 06.08.2021 суддя Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О. перебувала у відпустці (наказ від 11.06.2021 №188 «Про надання відпустки»).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.07.2020 звернувся до Енергодарського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Повідомленням від 27.07.2020 за вих. №0800-0213-8/36202 повідомлено позивача про те, що рішенням від 20.07.2020 №68 відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на ст.. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 03 місяці 23 дні, до страхового стажу не зарахований період проходження військової служби з 22.11.1980 по 13.12.1982, оскільки по-батькові, що зазначено у військовому квитку, не відповідає даним паспорта.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої вказаної статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, позивач просить зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи:

20.08.1977 по 30.04.1980 навчання в Дніпропетровському зварювальному технікумі ім.. Е.О. Патона;

3 02.06.1980 по 10.11.1980 електрозварювальний 4 розряду ручної зварки в тресті «Южтеплоэнергомонтаж»;

з 22.11.1980 по 20.12.1982 (служба в Радянській армії):

з 02.03.1983 по 11.09.1995 праця в тресті «Южтеплоэнергомонтаж»;

з 06.03.2000 по 03.12.2002 праця в ТОВ «МЭМ-6»;

з 20.12.2002 по 31.12.2003 (ТОО Энергопрогресс-К. Республика Казахстан до набрання чинності Законом 1058)

з 01.01.2004 по 15.03.2009 (ТОО Энергопрогресс-К, Республика Казахстан);

з 21.03.2009 по 11.02.2011:(ТОО Лорс-К, Республика Казахстан);

з 25.02.2011 по 03.12.2015: (ТОО Интер 2030. Республика Казахстан)

з 22.06.2017 по 12.10.2017 праця в ТОВ «ЮтТЕМ-ІНЖИНІРИНГ»

З огляду на відзив та оскаржуване рішення, спір у даній справі виник щодо не зарахування до страхового стажу періоду 22.11.1980 по 20.12.1982 (служба в Радянській армії) та періодів з 20.12.2002 по 31.12.2003 (ТОО Энергопрогресс-К. Республика Казахстан до набрання чинності Законом 1058); з 01.01.2004 по 15.03.2009 (ТОО Энергопрогресс-К, Республика Казахстан); з 21.03.2009 по 11.02.2011 (ТОО Лорс-К, Республика Казахстан); з 25.02.2011 по 03.12.2015: (ТОО Интер 2030. Республика Казахстан).

Щодо зарахування до страхового стажу періоду військової служби в Радянській Армії суд зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 07.07.2014) (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2. цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Згідно п. 6. Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Згідно військового квитка НОМЕР_2 , наданого позивачем при призначенні пенсії зазначено (мовою оригіналу) ОСОБА_2 . в той час, як в паспорті громадянина України НОМЕР_3 російською мовою зазначено: ОСОБА_2 , про що зазначено у рішенні від 20 липня 2020 року.

При цьому суд зазначає, що військовий квиток НОМЕР_2 , що виданий 22.11.1980, та паспорт громадянина України НОМЕР_3 містять ідентичні відомості щодо дати народження та місця народження. Помилка в одній літері по-батькові у військовому квитку є формальною відмовою у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу, оскільки пенсійний орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження відомостей, що зазначені в документах та викликають сумнів.

Таким чином, пенсійним органом порушено вимоги пункту 4.2. Порядку № 22-1 щодо права органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Щодо періодів роботи в Республіці Казахстан суд зазначає наступне.

За приписами ст. 4 Закону 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, та складається в тому числі з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже правове регулювання зазначених правовідносин здійснюється з врахуванням міжнародних договорів.

Згідно п. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (мовою оригіналу) для установления права на пенсию, в том числе пенсий на льготных основаниях и за выслугу лет, гражданам государств-участников Соглашения учитывается трудовой стаж, приобретенный на территории любого из этих государств, а также на территории бывшего СССР за время до вступления в силу настоящего Соглашения.

Исчисление пенсий производится из заработка (дохода) за периоды работы, которые засчитываются в трудовой стаж.

Згідно ст. 1 даної Угоди «Пенсионное обеспечение граждан государств- участников настоящего Соглашения и членов их семей осуществляется по законодательству государства, на территории которого они проживают.»

Разом з цим згідно ст. 4 Закона Республики Казахстан от 21 июня 2013 года № 105-V «О пенсионном обеспечении в Республике Казахстан» (с изменениями и дополнениями по состоянию на 01.05.2021 г.) в стаж участия в пенсионной системе при предоставлении государственной базовой пенсионной выплаты засчитывается период, за который осуществлялись обязательные пенсионные взносы.

Відповідач у відзиві зазначає, що за відсутності довідок про розмір заробітної плати в Республіці Казахстан, документів про підтвердження сплати обов`язкових внесків, або ж відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із зазначенням відомостей про сплату страхових внесків, зарахування вказаних періодів до загального трудового стажу суперечить нормам чинного законодавства.

Суд зазначає, що Відповідно до статті 4 Угоди між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення від 21.09.1995, пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території яких вони проживають.

Підпункту «в» пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 передбачено, що особи, яким пенсія призначається відповідно до Міжнародних Договорів (Угод) в галузі пенсійного забезпечення, надають до Пенсійного фонду документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 та довідку про заробітну плату згідно із Додатком 1 до Порядку.

Зарахування Україною страхового стажу, набутого за кордоном - в державах, з якими укладено двосторонні Угоди за пропорційним принципом, відбувається на підставі формулярів про підтвердження наявного стажу, які видає інша сторона Угоди. Документи про стаж, видані установами, організаціями за місцям працевлаштування на території іншої держави без підтверджуючого формуляру не є підставою для зарахування страхового стажу.

Особа - громадянин України, яка досягла пенсійного віку, згідно законодавства країни, на території якої набуто стаж, для підтвердження цього стажу звертається до органів Пенсійного фонду України за місцем проживання з заявою, документами, що посвідчують особу, про підтвердження стажу роботи на території іншої держави та іншими документами, в залежності від країни, де особа працювала. Пенсійний фонд допомагає громадянам шляхом заповнення "формулярів зв`язку" та надсиланням до компетентного органу відповідної держави, який вивчає подані документи та, при погодженні питання, призначає пропорційну набутому стажу частку пенсії і здійснює її виплати через банківську установу.

З огляду на зазначене, при призначенні пенсії страховий стаж, набутий на території Республіки Казахстан, буде враховано на підставі записів у трудовій книжці, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній на підставі інших документів, виданих за місцем роботи або архівними установами. Заробітна плата для обчислення розміру пенсії визначається відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Таким чином, суд зазначає, що пенсійним органом всупереч встановленому порядку не здійснено заходів щодо направлення формулярів зв`язку до компетентних органів відповідної держави з метою отримання додаткових документів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Тобто, призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАСУ передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАСУ, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача.

Таким чином, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки це є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору відповідно до ухваои від 04.05.2021, відтак питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.07.2020 року № 68 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, та з урахуванням висновків суду у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 19 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Артоуз