Справа № 520/10209/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 р.Справа № 520/10209/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 19.10.20 року по справі № 520/10209/2020

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання протиправними дії та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відповідача Лактіонової Оксани Володимирівни в частині накладення арешту на суму заробітної плати позивача на банківському рахунку ІВАN НОМЕР_1 ВАТ «Укрсиббанк», що перевищує 20% надходжень заробітної плати;

- скасувати постанову державного виконавця відповідача Лактіонової Оксани Володимирівни від 28.04.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок ІВАN НОМЕР_1 ВАТ «Укрсиббанк».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає безпідставним висновок суду про те , що контроль за законністю постанов державного виконавця має здійснювати банківська установа. Вказує , що банк не наділений повноваженнями щодо оцінки законності постанов державного виконавця. Вважає , що суд не взяв до уваги докази того, що арештований рахунок використовувався позивачем виключно для отримання заробітної плати та проігнорував норми законодавства, які встановлюють особливості звернення стягнення на заробітну плату боржника. Посилається на судову практику , викладену в постановах Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 по справі № 520/4794/2020 , від 25.06.2020 по справі № 440/2204/20 , Верховного суду від 29 січня 2020 року по справі № 820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19. Також зазначає , що у справі №340/3042/19 (постанова від 10 вересня 2020 року) Верховний суд розглядав питання про скасування постанови про накладення арешту на рахунок боржника, який використовувався останнім для отримання пенсії. Звертає увагу на те , що ОСОБА_1 використовує рахунок IBAN НОМЕР_2 , відкрий у AT "Укрсиббанк" для отримання заробітної плати, накладення на такий рахунок арешту поставило позивача у скрутне становище, що негативно відображається на його моральному стані. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з апеляційною скаргою не погоджується, подав відзив на апеляційну скаргу . Вказує , що оскаржуваною постановою арештовано грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 02.06.2020 до Відділу надійшла відповідь АТ «УкрСиббанк» за вих. № 29-4/1805/БТ від 19.05.2020 про прийняття до виконання постанови про арешт коштів боржника ЗВП № 51917200 від 28.04.2020 , тобто вказаний у скарзі рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання, спеціальним та іншим рахунком, звернення стягнення на які заборонено законом, адже АТ «УкрСиббанк» не повідомив виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках, відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, залишити без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 .

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 51917200, до складу якого входять виконавчі провадження: ВП № 54256963 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору 49302343 від 10.08.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 217481,71 грн., ВП № 59906124 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору 47862008 від 30.06.2015 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 503890,42 грн., ВП № 60417411 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору 47995100 від 08.07.2015 стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 1130938,53 грн., ВП № 60904138 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова по справі 639/4542/16-ц від 06.11.2019 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь держави у розмірі 1378 грн.

28 квітня 2020 року державним виконавцем Лактіоновою О.В. в рамках зведеного виконавчого провадження винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ЗВП № 51917200 у межах суми звернення стягнення 1852310,66 грн., яку направлено на подальше виконання до банківських установ за переліком.

Вважаючи, що відповідачем вчинено неправомірні дії в частині накладення арешту на суму заробітної плати позивача на банківському рахунку ІВАN НОМЕР_1 ВАТ "Укрсиббанк", що перевищує 20% надходжень заробітної плати, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що державний виконавець Лактіонова О.В. діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу незгоди позивача з постановою головного державного виконавця про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на рахунок, на який здійснюється нарахування його заробітної плати.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої - другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).

Статтею 48 Закону № 1404-VIII встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина перша).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга).

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (частина четверта).

При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до частини першої - четвертої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Як вже зазначалось, для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника.

Проте, статтею 52 Закону № 1404-VIII встановлено заборону для виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Окрім того, законом визначено окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати, встановлено відповідні заборони у відсотковому визначенні для таких стягнень.

Судом першої інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіоновою О.В. від 28.04.2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках (у тому числі карткових, розрахункових, депозитних , поточних, вкладних , інвестиційних тощо) Боржника, а також на кошти на рахунках , що будуть відкрити і після винесення даної постанови про арешт коштів боржника (крім котів , що містяться на рахунках накладання арешту та /або звернення на які заборонено законом), у тому числі на грошові кошти на інші цінності у банках, вказаних в постанові, що належать боржнику.

Колегія суддів звертає увагу на те , що державний виконавець в оскаржені постанові визначила банківським установам порядок виконання зазначеної постанови із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Здійснюючи виконання постанови головного державного виконавця від 28.04.2020 року листом від 02.062020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» повідомило про прийняття її до виконання.

Тобто, Акціонерне товариство «УкрСиббанк», визначивши статус рахунку ІВАN НОМЕР_1 , вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому.

Колегія суддів зазначає , що на час виникнення спірних правовідносин - винесення оскаржуваної постанови від 28.04.2020 року про арешт коштів боржника, державний виконавець Лактіонова О.В. діяла відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, стаття 48 якого встановлює право накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах.

Акціонерним товариством «УкрСиббанк» при прийнятті оскаржуваної постанови до виконання не було повідомлено відповідача про спеціальний режим рахунку ІВАN НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , а також про заборону законом звернення стягнення на такий рахунок.

Позивач, також не звертався до виконавчої служби з заявою про неможливість накладення арешту на його рахунок у зв`язку з отриманням заробітної плати, а також з проханням зняти такий арешт у зв`язку з цим.

Відповідно до частини другої - четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Документальне підтвердження що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом відповідачу не було надано.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10 червня 2021 року у справі №520/4794/2020 , яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Лактіонової О.В. від 28.04.2020 про та, відповідно, відсутні підстави для її скасування та задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 стосуються питання правомірності накладення приватним виконавцем арешту на рахунки юридичної особи роботодавця - боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 27 червня 2019 року (справа № 916/73/19), від 10 жовтня 2019 року (справа №916/1572/19) , від 17 січня 2020 року (справа № 340/1018/19 та від 10.09.2020 (справа № 340/3042/19) у яких, на думку апелянта, сформована усталена практика щодо розгляд справ про визнання протиправними рішень, дій державних виконавців щодо звернення стягнення та/або накладання арешту на рахунки, які використовуються для виплати заробітної плати та сплати похідних видатків, є помилковим , оскільки у даних справах оскаржувалися постанови про накладення арешту на рахунок з якого здійснюється виплата заробітної плати працівникам установи та сплата податків і зборів.

Також , колегія суддів зазначає, що у спір у справах № 916/73/19 та № 916/1572/19 виник за інших фактичних обставин, оскільки, у вказаних справах надавалася оцінка доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

У постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19 та від 10.09.2020 у справі № 340/3042/19 вказано, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

При цьому , дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, оскільки у вказаних справах позивачі повідомляли про спеціальний статус рахунків, на які накладено арешт та надавали докази, що на ці рахунки здійснюється виплата заробітної плати.

При розгляді даного позову , судом встановлено та не запечуться позивачем, що він не звертався до державного виконавця з не повідомленням про спеціальний статус рахунку, на який накладено арешт та не надавав докази, що на цей рахунок здійснюється виплата заробітної плати.

Посилання на рішення апеляційного суду також до увагу судом не приймаються, оскільки такі рішення не є рішеннями в розумінні вимог які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 242 КАС України , які враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

При вирішенні даного позову колегія суддів застосовує останню правову позицію , яка викладена Верховним судом в постанові Верховного суду від 10 червня 2021 року у справі №520/4794/2020.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 по справі № 520/10209/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров