Справа № 200/6821/21
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 р. Справа№200/6821/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО-ТРАНС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО-ТРАНС» (далі відповідач) про стягнення на користь Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 119 446,16 грн. та пені у розмірі 1003,38 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що як свідчить поданий відповідачем звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідність за 2020 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 65 осіб. Таким чином, у 2020 році у відповідача повинно було бути працевлаштовані 3 особи з інвалідністю, тоді як за даними звіту була працевлаштована 1 особа. У зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу по створенню 2 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, позивачем нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 119 446,16 грн. Оскільки зазначена сума не була сплачена у строк до 15 квітня, було нараховано пеню у розмірі 1003,38 грн.

Крім того, 29 квітня 2021 року на адресу позивача надійшла відповідь Краматорського міського центру зайнятості з якого вбачається, що у 2020 році відповідач неналежно інформував центр зайнятості, а саме звіти за формою №3-ПН надав не на протязі року, а лише за 1 місяць. Також згідно отриманої від центру зайнятості інформації, на заявлені відповідачем вакансії для осіб з інвалідністю було направлено 5 осіб, проте інформація щодо працевлаштування вказаних осіб відсутня.

Ухвалою суду від 08 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

29 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що оскільки на підприємстві була працевлаштована 1 особа з інвалідністю, до Краматорського міського центру зайнятості було подано звіт за формою 3-ПН де вказано про 2 вакансії для особи з інвалідністю на підприємстві водій автотранспортних засобів, що свідчить про дотримання вимог Закону щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Представник відповідача заперечував проти тверджень позивача щодо неналежного інформування центру зайнятості, а саме щодо не надання звітів за формою 3-ПН протягом всього 2020 року та зазначив, що періодичність подання таких звітів законом не встановлена, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії. Таким чином, вимоги Закону щодо надання державність службі зайнятості інформації, були виконані відповідачем. Крім того, протягом 2020 року на підприємство на заявлену вакансію направлялись 5 осіб з інвалідність, однак у зв`язку з тим, що їх не влаштовували умови праці, місце праці, тощо, вказані особи особисто відмовлялись від працевлаштування. Зазначене підтверджується листом Краматорського міського Центру зайнятості від 29 квітня 2021 року № 01-14/1116. Представник відповідача також зауважив на тому, що Закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників-інвалідів, а лише покладається обов`язок щодо створення робочих місць, звітування перед Фонду соціального захисту інвалідів та центром зайнятості. Підсумовуючи викладене, підприємством не допущено жодних порушень, а тому підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій відсутні.

13 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначив, що згідно інформації з Маріупольського міського центру зайнятості № 01-14/1116 від 29 квітня 2021 року відповідач у 2020 році неналежно інформував Краматорський центр зайнятості, а саме звіти за формою 3-ПН надав лише за 1 місяць, щ свідчить про порушення відповідачем вимог закону. Представник позивача зауважив на тому, що сам факт наявності звітів не є безумовним доказом реальності виконання відповідачем обов`язку встановленого ч. 3 ст. 18 Закону України « Про основи соціальної захищеності осі з інвалідністю в Україні» в площині процесуального регулювання, якщо інші обставини свідчать про інше. Відповідач лише формально намагається виконати вимоги Закону та уникнути відповідальності. Крім того, протягом 2020 року на заявлену вакансію направлялось 5 осіб з інвалідністю, але вони не були працевлаштовані. На думку позивача відповідачем були висунуті вищі вимоги до осіб з інвалідністю, ніж це передбачено законодавством, а тому відповідач порушив право таких осіб на зайнятість.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , місцезнаходження: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а, у спірних правовідносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «АЕРО-ТРАНС» є юридичною особою, яка зареєстрована та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 39704948, місцезнаходження юридичної особи: 84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 10, офіс 301.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕРО-ТРАНС» було направлено Донецькому обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, форми №10-ПОІ (річна).

За даними звіту середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 65 осіб, з них:

середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, - 1 особа;

кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 3 особи;

фонд оплати праці штатних працівників, - 3882 тис. грн.;

середньорічна заробітна плата штатного працівника, - 59 , 7 тис. грн. ( з одним десятком знаком).

Позивач нарахував відповідачу адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 119 446,16 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Згідно з розрахунком суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році сума пені за період з 16.04.2021 року по 28.05.2021 року становить 1003,38 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон №875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону №875-XII.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі Порядок №70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше десяти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.

Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

На виконання пункту 2 Порядку №70 наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 №591, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.10.2020 за №1007/35290, затверджено форми звітності форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю».

Відповідач виконав обов`язок щодо подання звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік форми №10-ПОІ .

Також, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону №5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку надання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (далі Порядок №316), форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, звітність за формою № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 у справі №824/379/17-а та від 26.06.2018 у справі №806/1368/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надавався звіт форми №3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) в тому числі для інвалідів. Зазначене також підтверджується у листі Краматорського міського центру зайнятості від 24 квітня 2021 року № 01-14/1116. Крім того, відповідно до вказаного листа, на заявлену вакансію було направлено 5 осіб з інвалідністю, відмов в працевлаштуванні з боку підприємства не було.

Тобто, відповідач належним чином інформував Центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому Центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Посилання позивача на висновки Верхового Суду викладені у рішенні від 09 червня 2021 року у справі № 920/474/20 стосовно того, що виконанням нормативу робочих місць в розумінні статті 19 цього Закону вважається саме працевлаштування підприємством інвалідів, а не лише створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування, судом не приймаються, оскільки як вже зазначалось раніше, Краматорським міським центром зайнятості підтверджено те, що з боку підприємства відмов в працевлаштуванні не було.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було виконано вимоги щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України №875-ХІІ, а також поінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві для таких осіб.

Юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 18 Закону №875-XII, а саме не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 808/2646/15.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, установлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», належно поінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому інвалідів для працевлаштування. Таким чином, діях відповідача відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18, від 28.04.2020 у справі №824/643/18-а.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО-ТРАНС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 09 серпня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко