Справа № 420/6205/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6205/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення від 04.01.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 15 квітня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) в якій позивач просила визнати бездіяльність протиправною щодо не поновлення та не виплати пенсії; визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в поновленні пенсії, викладене у листі від 04.01.2021 року та зобов`язати провести поновлення виплати пенсії з 01.04.2005 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а також стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної його протиправними рішеннями дією та бездіяльністю в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачці.

Ухвалою від 20 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що лист №1500-0306 8/280 від 04.01.2021 року, яким позивачу відмовлено в поновленні пенсії є протиправним, оскільки позивач є громадянкою України та переїхала 15.12.2004 року до Ізраїлю на постійне місце проживання, починаючи з 2004 року по теперішній час пенсію не отримує.

Так, позивач зазначила, що незважаючи на рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року, яким скасовано дискримінаційні норми п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення

ст. 51 Закону України, органи пенсійного фонду провадять протиправну діяльність.

Позивачка стверджує, що вона має право на відновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року, з дати скасування дискримінуючих положень законодавства.

Враховуючи неправомірність поведінки відповідача, позивач вважає, що пенсія має бути виплачена з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, також поновлення та виплата пенсії повинна бути здійснена ретроактивно з урахуванням індексації.

Також позивач вважає, що відповідачем повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода в сумі 100 000 грн., оскільки у жовтні 2020 року у позивачці з`явилася надія на те, що вона врешті зможе отримати свою, зароблену тяжкою працею, пенсію. Позивачка стверджує, що їй спричинено страждання та приниження у вигляді болі, душевних мук, тривог стосовно долі її майна, страху його ніколи не отримати. Всі ці негативні відчуття та переживання, заподіяні їй незаконними рішеннями або діями або бездіяльністю відповідача, що описані у позові. Також позивачка зазначила, що має тяжке відчуття від дискримінації позивачки, яка проживає в Ізраїлі у порівнянні з громадянами, які проживають в Україні, яка допущена відповідачем. Щодо доказування моральної шкоди позивачка послалася на те, що порушення прав особи вже само по собі тягне факт страждань, а відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить, що позивач не зазнав страждань та приниження.

До суду 12 травня 2021 року (вхід. № 23892/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу, оскільки рішення Конституційного Суду України №25-пр/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року, проте не поширюється на позивача, оскільки позивач виїхала з України на постійне місце проживання у 2004 році.

Також відповідач зазначив, що відповідно до п. 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх проданих документів органом, що призначає пенсію. Однак, позивачем надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон дійсний до 03.04.2011 року.

Також на думку відповідача представництво за довіреністю, яке ґрунтується на договорі, не є представництвом за законом.

Крім того, відповідач заперечував проти зобов`язання поновити та виплачувати позивачу пенсію з 01.04.2005 року, оскільки право на звернення до суду не є абсолютним, виплата пенсії є періодичним платежем та здійснюється щомісячно, ні позовна заява, ні надані позивачем документи не містять відомостей щодо існування об`єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення позивача до суду з позовом раніше.

Окрім того, відповідач зазначив, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, як вже були нараховані, а спірні виплати пенсії позивачу нараховані не були, оскільки було порушено лише питання про право на такі виплати.

Також відповідач заперечував проти індексації пенсії, оскільки відсутність порушеного права є підставою для відмови в позові.

Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням шкоди позивачу, не надано належних пояснень, доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи такий розмір моральної шкоди.

Позивачем 11 травня 2021 року (вхід. №ЕС/941/21) надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, зокрема посилаючись на те, що позивач має дійсний документ посвідчення особи, котре містить інформацію про особу, місце проживання та вік. Також позивач зазначив, що необхідність подання документу, що посвідчує особу має сенс в ситуації коли співробітники УПФУ особисто верифікують особу людини, яка звертається до них за поновленням пенсії, а у ситуації коли звертається представник, то верифікація особи відбувається не в УПФУ, а у нотаріуса, який посвідчує заяву особи про поновлення пенсії та довіреність.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив до суду не надав.

На виконання ухвали суду відповідачем надано до суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.

Ухвалою від 20 травня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 420/6205/21 на 30 днів, до 19 липня 2021 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 20 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09 серпня 2021 року.

Позивач на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить звіт про надсилання судової повістки електронною поштою, до суду 07 червня 2021 року (вхід. № Еп/1168/21) від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить звіт від поштового сервера, про причини не з`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 09 серпня 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 03 квітня 2001 року та дійсний 04 квітня 2011 року (а.с. 25).

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Приморському районі м. Одеси та отримувала пенсію за віком, призначену згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Сторонами не заперечується, що у зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю, виплата пенсії з 01.12.2004 року припинено.

Суд встановив, що ОСОБА_1 заповнила та підписала заяву від 22 жовтня 2020 року про призначення/перерахунок пенсії з проханням поновити виплату пенсії з моменту її припинення з 01.04.2005 року, яка нотаріально посвідчена нотаріусом Вадимом Меламед, скріплена печаткою та апостилем відповідно до Гаагської конвенції від 05.10.1961 року.

Нотаріусом посвідчена особа ОСОБА_1 наступними документами паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 03.04.2001 органом 1501 та посвідчення особи № НОМЕР_3 виданим 03.03.2005 органом відділення МВС в м. Афула та нотаріус переконався, що вона цілком зрозуміла сенс цієї дії та підписала з доброї волі.

У заяві про призначення пенсії позивачем зазначено, що документ, що засвідчує особу: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 03.04.2001 органом 1501.

Суд встановив, що вказана заява була подана до Головного управління ПФУ в Одеській області представником позивача за довіреністю з відповідним зверненням. До звернення додано довіреність (оригінал), паспорт громадянина України для виїзду за кордон (належним чином засвідчена копія), ІПН (оригінал), апостильована особиста заява про поновлення пенсії (оригінал).

Також суд встановив, що листом від 04.01.2021 року вих. № 1500-0306-8/280 ГУПФУ в Одеській області повідомило представника позивача про те, що особа, яка звертається за пенсією повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, представництво за довіреністю, яке ґрунтується на договорі, не є представництвом за законом тому заява щодо поновлення пенсії є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки суперечить чинному законодавству (а.с. 22-23).

Не погодившись із зазначеним листом, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції, діючій до 07.10.2009.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до статті 152 частини другої Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Із вказаного вище вбачається, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості, адже право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Тому, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 втратили чинність положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим з цього часу мала бути поновлена виплата пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 зазначено, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно. Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист. Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 121 від 01.03.2001 та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Правління Пенсійного фонду України постановою № 22-1 від 25.11.2005 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі Порядок).

Згідно із пунктом 1.5 вказаного Порядку, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

В постановах від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17 (2-а/211/116/17)) та від 31.01.2019 (справа № 520/9721/16-а) Верховний Суд зазначив, що цією нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Тому доводи відповідача про необхідність особистого звернення пенсіонера до пенсійного органу за поновленням пенсії в контексті даних правовідносин є безпідставними.

Разом з цим, за змістом пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймається паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до п. 2.23. цього Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Як вбачається з поданих представником позивача разом із заявою про поновлення виплати позивачу документів представником позивача подано нотаріально посвідчену копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_2 виданий 03 квітня 2001 року терміном дії до 03.04.2011 року.

Згідно з абз. 1 п. 1 розділу V Перехідні положення Закону України Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Підпунктом 2 п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 N 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

Після спливу вказаного строку особа не втрачає громадянства України чи будь-яких інших прав, однак сам документ вже не може бути використаний за своїм безпосереднім призначенням. Такий документ визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується. Замість нього, в разі знаходження особи за кордоном документом, що тимчасово заміщує функції паспорта громадянина України для виїзду за кордон є посвідчення особи на повернення в Україну.

Таким чином, представником позивача подано документ, що посвідчує особу, який на дату подання заяви був не був чинний, що суперечить пункту 2.9 Порядку.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивач має дійсний документ посвідчення особи, котре містить інформацію про особу, місце проживання та вік.

Однак, суд зазначає, що такий документ (або його копія) не був наданий до Головного управління ПФУ в Одеській області разом із заявою про поновлення виплати пенсії.

Також у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що необхідність подання документу, що посвідчує особу має сенс в ситуації коли співробітники УПФУ особисто верифікують особу людини, яка звертається до них за поновленням пенсії, а у ситуації коли звертається представник, то верифікація особи відбувається не в УПФУ, а у нотаріуса, який посвідчує заяву особи про поновлення пенсії.

Судом відхиляються наведені доводи представника позивача, оскільки змістовний та сукупний аналіз п. 2.9. та 2.23. Розділу ІІ Порядку доводить, що документ, що посвідчує особу має бути поданий незалежно від того, чи заявник звернувся до пенсійного органу особисто чи через свого представника, та такий документ може бути поданий як в оригіналі так й в копії.

Що документ, який посвідчує особу є документом необхідним для призначення/поновлення пенсії доводиться тим, що про необхідність надання такого документу передбачено саме розділом ІІ Порядку, яким врегульовані питання які документи, необхідні для призначення перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано всіх, передбачених Порядком документів, а саме: чинний документ, що посвідчує особу (або належним чином засвідчену копію),місце проживання (реєстрації) та вік, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно листом від 04.01.2021 року залишено заяву про поновлення пенсії без задоволення.

Враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльність протиправною щодо не поновлення та не виплати пенсії; визнання протиправним та скасування рішення про відмову в поновленні пенсії, викладене у листі від 04.01.2021 року є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку, що позивачем не було подано належним чином оформлену заяву про поновлення виплату пенсії, суд доходить висновку, що за конкретними обставинами у цій справі відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії з 01.04.2005 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а тому такі позовні вимоги також не належать задоволенню.

З огляду на те, що судом не встановлено протиправна бездіяльність відповідача при розгляді заяви позивача про поновлення виплати пенсії від 22 жовтня 2020 року, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для з`ясування обставин щодо правомірності відшкодування з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 100 000 грн., а тому у задоволенні цих позовних вимог теж слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що такі судові витрати відповідачем не понесені, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення від 04.01.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.