Справа № 140/3186/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3186/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Щерблюк Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач, Другий ВДВС у м. Луцьку) про визнання протиправною та скасування постанови від 21.08.2019 року ВП №53674144 про стягнення виконавчого збору в сумі 158055,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що старшим державним виконавцем Другого ДВС у м. Луцьку Януш-Федорук Н.В. від 21.08.2019 у ВП № 53674144 прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 158 055,32 грн. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Закону України № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Після відкриття виконавчого провадження 31.03.2017 державним виконавцем не було фактично стягнуто із боржника коштів на виконання рішення суду у спосіб, визначений у виконавчому листі. Виконавчий документ повернуто стягувану за його заявою. Тому з врахуванням викладеного, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 158 055,32 грн. Таким чином, за приписами частини другої статті 27 Закону № 1404- VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття провадження від 31.03.2017 року) в якій пунктом 3 стягнуто виконавчий збір, розмір виконавчого збору міг бути встановлений залежно від суми, що фактично стягнута. З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, та призначено судове засідання у справі на 10:00 28.04.2021 року

У поданих до суду відзивах представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що постанову про стягнення виконавчого збору прийнята відповідно до вимог статей 3, 4, 24, 25-27 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року позов ОСОБА_1 до Другого ВДВС у м. Луцьку про визнання протиправною та скасування постанови, залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 року ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року скасовано, а справу № 140/3186/21 направлено у суд першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року призначено у даній справі судове засідання на 10:00 17.08.2021 року

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2010 року у справі № 2-1724/2010 стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.09.2008 у сумі 3 213 478, 20 грн.

На виконання вказаного рішення суду 10.12.2010 року було видано виконавчий лист № 2-1724/2010, про стягнення з позивача 1 580 533,20 грн., за яким було відкрито виконавче провадження № 53674144, про що старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку винесено відповідну постанову від 31.03.2017 (а.с.11).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.11.2020 року по справі № 2-1724/2010 було замінено сторону стягувана з ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт» про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 580 553,20 грн. (а.с.13-15).

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2020 позивачем погашено заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.09.2008 року, у зв`язку із чим ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було видано позивачу довідку про відсутність майнових претензій по кредитному договору № 0 від 30.09.2008 (а.с.16).

21.08.2019 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Януш-Федорук Н.В. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому проваджені № 53674144 (а.с.12).

В той, же день цим же державним виконавцем у вищевказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 158055,32 грн. (а.с.18).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою, другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З аналізу вищенаведеного слідує, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

Як слідує з матеріалів справи, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору була винесена після винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням відповідної заяви.

Водночас для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме: здійснення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, і фактичне стягнення заборгованості.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону України № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону України № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 вищевказаного Закону (на момент відкриття виконавчого провадження 31.03.2017) передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Матеріалами виконавчого провадження №53674144 підтверджується зокрема те, що фактичного стягнення з боржника - ОСОБА_1 не відбулось.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Отже, враховуючи що у виконавчому провадженні №53674144 не відбулося фактичного стягнення боргу з боржника, тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону України № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким, чином суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19, та в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при вирішення даного спору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у старшого державного виконавця Другого ДВС у м. Луцьку Януш-Федорук Н.В. не було правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 158 055,32 грн., який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України № 1404-VIII.

Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору від 21.08.2021 року ВП № 53674144 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в сумі 1584,04 грн. згідно із квитанціями від 26.03.2021 року №0.0..1 та №, який згідно із випискою був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно було сплатити судовий збір за позовну вимогу про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.08.2019 року у ВП № 53674144 в розмірі 1580,56 грн. Тобто, позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, згідно із частиною першою статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1580,56 грн. Решта суми сплаченого судового збору може бути повернута позивачеві в порядку, визначеному статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27а, ) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Януш-Федорук Н.В. від 21 серпня 2019 року у ВП № 53674144 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1580,56 грн. (одна тисяча п`ятсот вісімдесят гривень 56 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Я. Ксензюк