Справа № 9901/254/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 серпня 2021 року м. Київ № 9901/254/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
доГоловного управління ПФУ у м. Києві
про скасування судових рішень, визнання дій протиправними, зобов`язання повернути кошти
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Верховного Суду з позовом до Головного управління ПФУ у м. Києві, в якій просив:

скасувати рішення адміністративних судів у справах за № 761/5941 /17 та за № 761/19996/19;

дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення відрахувань з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 20% визнати протиправ ними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_1 суму протиправно стягнутих коштів у відповідності до ст. 107 3У№ 1058-ІУ.

В обґрунтування такого звернення до суду позивач зазначив наступне.

З травня 2002 року по серпень 2015 року він перебував у статусі пенсіонера-науковця за інвалідністю відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1646-ІП. В серпні 2015 року йому була призначена пенсія за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ.

В квітні 2016 року позивач одержав від Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва лист від 28.03.2016 за № 649, в якому зазначено про те, що 01.01.03 по 15.07.15 відносно позивача виникла переплата пенсії в сумі 34212,25 грн у зв`язку з працевлаштуванням позивача.

Зазначає, що зважаючи на те, що за статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в ред. № 1646-ІП, № 1316-ІУ, № 190-У, за чинності яких він продовжував працювати до 01.01.2008 р.) факт працевлаштування і одержування доходів від трудової діяльності ніяким чином не впливав на величину призначеної наукової пенсії, він звернувся до Управління ПФУ з проханням дати офіційно роз`яснення про підстави і спосіб формування цієї переплати.

Додає, що на повторне його звернення він одержав відповідь від 19.07.2016 за № 14393/05, в якій було повідомлено, що «з липня 2016 року розпочалося утримання переплати пенсії в розмірі 20% відповідно до ст. 50 Закону».

Позивач пояснює, що за відновленням свого порушеного права він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва на підставі порушення відповідачем ст. 50 Закону України № 1058-ІУ, Шевченківський районний суд по справі № 761/5941/17 встановив, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії повинно здійснюватися на підставі відповідного рішення суду, тоді як відповідачем самостійно прийнято рішення про проведення відрахування з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 20%, що суперечить вимогам законодавства, у зв`язку з чим своїм рішенням від 28.10.2018 суд визнав дії відповідача - територіального органу ПФУ в м. Києві - щодо проведення відрахувань з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 20% протиправними.

Як зазначає позивач, у зверненні до начальника ГУ ПФУ в м. Києві від 29.11.2018 він вказав на безпідставність посилань на існування будь-якої «переплати пенсії через працевлаштування» в зв`язку з чинністю ст. 24 Закону України № 1646-ІІІ, за яким він одержував пенсію з 2002 року по 2015 рік.

Разом з тим, відповідач апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, в якій повністю ігнорував факт його перебування в статусі пенсіонера-науковця в 2002-2015 роках. І наголошував на тому, що як орган виконавчої влади мав право на підставі листів свого ж управління координації та контролю за виплатою пенсій вважати ОСОБА_1 зловмисником, що завдав матеріальних збитків Пенсійному фондові України, і стягнути з його спричинену переплату пенсії.

Як зазначає у позовній заяві позивач, Шостий апеляційний адміністративний суд зневажив його контрвідгук на цю апеляційну скаргу, не дав йому можливості озвучити свої контраргументи у судовому засіданні і не встановив у судовому засіданні, чи дійсно мали місце «суми пенсій, зайве виплачені внаслідок зловживань з боку пенсіонера або надання страхувальником недостовірних даних», а також порушив п. 2 ст. 50 Закону України № 1058-ІУ, яким встановлені підстави для відрахувань з пенсії, а відтак задовольнив апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, скасував рішення Шевченківського районного суду від 29.10.2018 а прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовив.

Позивач додає, що Касаційний адміністративний суд ухвалою від 29.03.2019 ухилився від розгляду його скарги під приводом, що це скарга у справі незначної складності, виняткові обставин відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено.

Додає, що позов про визнання дій ГУ ПФУ в м. Києві по стягненню з його пенсії неіснуючої пере плати пенсії як порушення ст. 24 ЗУ № 1646-Ш протиправними Шевченківський районний суд м. Києва, навчений гірким досвідом, переадресував Окружному адміністративному суду. Відпо відач (ГУ ПФУ в м. Києві) відреагував на цей позов клопотанням про закриття провадження у справі, позаяк є така, що набрала законної сили, ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В цьому клопотанні Відповідач продовжив приховувати той факт, що в період з 2002 р. по 2015 рік позивач перебував в статусі пенсіонера-науковця з відповідними преференціями, а також ототожнив порушення про цесуального права ( ст. 50 ЗУ № 1058-ІУ ) з порушенням матеріального права ( ст.24 Закону України № 1646-Ш).

Позивач зазначає, що його позовна заява у справі за № 761/5941/17 ґрунтувалася на факті порушення Відпові дачем п.2 ст 50 ЗУ № 1058-ІУ щодо підстав здійснення відрахувань з пенсії, а заява у справі за № 761/19996/19 - на факті порушення Відповідачем наданого йому ст. 24 ЗУ № 1646-Ш права на пенсію в повному розмірі незалежно від доходів, одержуваних після виходу на пенсію. Од нак всі інстанції адміністративного судочинства, всупереч ст. 255 ЦПК України та позиції Вер ховного Суду (постанова від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18 та ін.), охоче підтримали кло потання Відповідача, про що свідчить Постанова колегії суддів Касаційного адміністративного суду від імені Верховного Суду іменем України, прийнята 15 грудня 2020 року, - "остаточна та оскарженню не підлягає".

Додає, що Вища Рада Правосуддя скаргу щодо дисциплінарного проступку суддів, які в порушення вимог ст. 8, ст. 9 КАС України брутально ігнорували зміст позовної заяви, зневажили найсуттєвіші обставини справи, не з`ясували суті правового спору і прийняли неправосудне судове рішення, витлумачила як вияв незгоди з судовим рішенням. Тому не встановила в діях суддів ознак дисциплінарного проступку і відмовила у відкритті дисциплінарної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2021 вказану позовну заяву за підсудністю передано до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями віл 11.08.2021 дану справу розподілено на суддю Кармазіна О.А.

За наявними матеріалами встановлено наступне.

У справі № 761/5941/17: 17 лютого 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, у якому просив суд визнати дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві, щодо проведення відрахування з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 20 % протиправними, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві повернути ОСОБА_1 суму перерахованих коштів.

Поданий позов був мотивований тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем від відповідача отримав лист від 28 березня 2016 року № 649, в якому зазначалось, що, починаючи з 01 січня 2003 року по 31 липня 2015 року у нього виникла переплата пенсії в сумі 34212,25 грн. Як зазначав відповідач, про факт переплати свідчить лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління ПФУ в м. Києві від 17 грудня 2015 року №1527, від 02 лютого 2016 року № 129, від 22 березня 2016 року № 453. Відповідач запропонував сплатити вищевказану суму у добровільному порядку. ОСОБА_1 звернувся за роз`ясненням до Відповідача та в червні 2016 року отримав відповідь від 24 травня 2016 року № 180/2-156, в якій була зазначена та ж інформація, яку він отримав раніше з листа від 28 березня 2016 року № 649. Листом від 23 січня 2017 року № 4163/16 відповідач повідомив, що з позивача утримується переплата щомісяця по 20% до повного погашення. При цьому, відповідач не повідомив, з якого місяця почалось утримання та не надав рішення про стягнення переплати, оскільки пенсійна справа знаходиться на відпрацюванні в Головному управління ПФУ в м. Києві. За таких обставин, позивач вважає, що діями відповідача порушуються його права, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням суду від 29 жовтня 2018 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є ГУ ПФУ м. Києві, щодо проведення відрахування з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 20 % протиправними. Зобов`язано ГУ ПФУ м. Києві повернути ОСОБА_1 суму перерахованих коштів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в м. Києві задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2018 - скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено. Крім іншого, суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 з 01.01.2003 був працевлаштований до державного інформаційно-обчислювального центру «Модуль, тобто належав до категорії зайнятого населення. Позивач зазначений факт не заперечує. При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не повідомив про зазначену обставину орган Пенсійного фонду, що свідчить про зловживання з боку пенсіонера, у зв`язку із чим в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були правові підстави для винесення рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії. Щодо твердження позивача про той факт, що Пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про утримання з пенсії певних сум коштів у позасудовий спосіб, колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення факту переплати пенсії з вини пенсіонера Пенсійний орган приймає рішення про утримання надміру виплачених коштів. При цьому, механізмом реалізації виконання такого рішення є саме утримання пенсії, що відповідає нормам ст. 50 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №752/896/15 та від 05.09.2018 у справі № 754/7676/17».

Верховний Суд ухвалою від 29.03.2019 відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 761/5941/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

У справі № 761/19996/19: в травні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна до з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо проведення відрахувань з пенсії позивача у розмірі 20% та зобов`язання відповідача повернути позивачу суму безпідставно стягнених коштів. Відповідно до даних ЄДРСР ухвалою від 17.05.2019 матеріали позову передані до ОАС м. Києва.

Ухвалою ОАС м. Києва від 27.11.2019 закрито провадження у справі № 761/19996/19. Судом у цій справі встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.10.2018 у справі №761/5941/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено, визнано дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві, щодо проведення відрахування з пенсії позивачу у розмірі 20 % протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві повернути позивачу суму перерахованих коштів. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.10.2018 у справі №761/5941/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судом встановлено, що в адміністративній справі №761/19996/19 позивачем також оскаржуються дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо проведення відрахувань з пенсії позивача у розмірі 20%. Відтак, провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, відповідно до якого суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року про закриття провадження у справі - залишено без змін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Разом з тим, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку вбачається, що фактично позивач втрете оскаржує у судовому порядку дії ГУ ПФУ щодо відрахувань з його пенсії. При цьому, як вбачається із змісту вищезгаданих процесуальних документів у вказаних справах, де позови були заявлені до органу пенсійного фонду, та змісту позову у даній справі (9901/254/21), у даному позові предмет та підстави позову щодо ГУ ПФУ є аналогічними, що і у двох попередніх справах.

З огляду на наведене, до даного позову застосовуються правила п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Що стосується скасування рішень у судових справах, вимоги щодо чого також заявлені у даному позові, слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Тобто, суд має повноваження розглядати та вирішувати справу у межах своєї юрисдикції, якщо має місце юридичний спір.

З позиції Європейського суду з прав людини ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» не застосовується у провадженнях, у яких немає спору між сторонами, чи у односторонніх провадженнях, у яких немає двох сторін спору, та за відсутності прав у якості предмету спору (Alaverdyan v. Armenia, (dйc.), «Алавердян проти Вірменії», §35).

Це свідчить про те, що у випадку відсутності юридичного спору суд не має повноважень вирішувати справу.

Вказаний принцип також закріплений в ч. 1 ст. 5 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У даному ж випадку, позивач по суті просить суд першої інстанції переглянути судові рішення, які набрали законної сили, що вочевидь знаходиться поза межами компетенції суду першої інстанції, оскільки перегляд судових рішень здійснюється у порядку визначеному процесуальним законом вищестоящими інстанціями (судами апеляційної та касаційної інстанцій) чи, наприклад, в порядку перегляду за нововиявленими обставинами.

Відтак, беручи до уваги все вищезазначене, заявлені предмет і підстави позову (щодо скасування рішень) не створюють значення «юридичного спору».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, предмет і підстави даного позову щодо судового оскарження за позовною заявою у суді першої інстанції судових рішень в інших справах, а не в порядку апеляційного чи касаційного оскарження, не відповідають значенню «юридичний спір», наявність якого відповідно до вимог враховуючи ч. 3 ст. 124 Конституції України є передумовою для розгляду справи судом, а відтак на дані відносини (за позовною заявою) не поширюється юрисдикція судів взагалі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, оскільки позов не підпадає під судовому юрисдикцію взагалі.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КАС України ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст.ст. 292 - 297 КАС України п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя О.А. Кармазін