Справа № 580/4633/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року справа № 580/4633/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельникової О.М.,

представника позивача: Савенко Ю.Н. - за довіреністю;

відповідача: Недоступа Д.М. - особисто;

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства «Азот» (далі - позивач) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича (далі - відповідач) від 16.06.2021 у виконавчому провадженні №65825763 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

За твердженням позивача, станом на момент винесення оскаржуваної постанови та на момент звернення до суду з даним позовом, приватним виконавцем не стягнуто в примусовому порядку суму заборгованості, зазначену у виконавчому документі, відповідно, не можливо встановити розмір винагороди, який визначається у відсотковому співвідношенні до стягнутої суми.

Крім того, відповідачем не здійснено жодних виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду.

З урахуванням зазначеного, оскаржувану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 03.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі та призначив підготовче засідання на 10.08.2021 о 15 год. 00 хв.

09.08.2021 відповідачем подано відзив проти позову, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що постанова про стягнення основної винагороди виноситься при відкритті виконавчого провадження, отже стягнення з боржника основної винагороди під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідач вважає, що оскільки постанова про стягнення основної винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, у приватного виконавця є обов`язок, а не право, винести спірну постанову саме під час відкриття виконавчого провадження, при цьому розмір винагороди є визначений та становить 10% від суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично буде стягнута.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою від 10.08.2021 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті на 12.08.2021 о 15 год. 30 хв.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд встановив таке.

16.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №65825763 з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 24.05.2021 № 17-14-01/1494 (925/1104/20) про стягнення з приватного акціонерного товариства «Азот» на користь публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» 4867555, 96 грн. інфляційних втрат та 2030711,16 грн. - 3% річних у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання.

Також 16.06.2021 приватним виконавцем Недоступом Д.М. в рамках виконавчого провадження №65825763 винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 689826,71 грн.

Не погоджуючись із постановою про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно ст. 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1, 5 ст. 26 Закону №1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції №512/5), вона розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини (пункт 1, 3 Інструкції № 512/5).

Згідно ч. 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018, який набув чинності 28.08.2018 року).

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що в свою чергу має наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) саме за вчинення певних виконавчих дій протягом усього часу тривалості виконавчого провадження, яке призвело до реального стягнення коштів на користь стягувача з боржника.

Тоді як сума виконавчого збору (основної винагороди) у розмірі 10 відсотків визначається з можливістю подальшого стягнення виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження.

Визначення розміру виконавчого збору чи основної винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання виконавчого документа.

Отже, стягнення виконавчого збору (основної винагороди) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен прийняти постанову про стягнення виконавчого збору (основної винагороди).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, від 21.01.2021 у справі №160/5321/20 та від 27.04.2021 у справі № 580/3444/20.

Частиною четвертою статті 31 Закону №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

При цьому, частиною п`ятою цієї ж статті установлено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Отже, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками виконання виконавчого документа у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа взагалі.

Суд враховує, що станом на час відкриття виконавчого провадження №65825763 відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження винесено постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Загальна сума заборгованості за наказом господарського суду Черкаської області від 24.05.2021 № 17-14-01/1494 (925/1104/20) станом на 16.06.2021 становить 6898267, 12 грн., тому сума винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, в даному випадку має становити 689826,71 грн., що відповідає сумі, яка зазначена в спірній постанові.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що використовуючи владні, управлінські функції при вирішенні питання про стягнення винагороди приватного виконавця, відповідач прийняв постанову у відповідності до вимог Закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Азот».

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Рідзель