Справа № 640/19170/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Карпушової О. В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (зі змінами) та статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- скасувати рішення Міністерства оборони України у формі затвердження Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.07.2019 № 90 у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, встановленого ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, на день встановлення інвалідності;

- зобов`язати відповідача виконати судове рішення протягом десяти днів з дня набрання ним законної сили;

- зобов`язати надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (зі змінами) та статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

Скасовано рішення Міністерства оборони України у формі затвердження Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.07.2019 № 90 у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби;

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, встановленого ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, на день встановлення інвалідності;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що нормативно-правовими актами чітко визначено момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про підвищення групи інвалідності або про підтвердження групи інвалідності. Тому при вирішенні питання щодо виплати одноразової допомоги одним з обов`язкових документів, який особа повинна надати до Уповноваженого органу, є довідка МСЕК про первинне встановлення особі інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Апелянт зазначає, що позивачу встановлено інвалідність з 2008, а він звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у 2019 році, тобто після спливу трирічного строку, а отже не реалізував у встановлені законодавством строки своє право на отримання одноразової грошової допомоги.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено, зазначено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 22.09.1998 року. Позивач наразі отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

З 15.05.2008 року позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку із травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ від 15.05.2008 року № 000699.

Відповідно до копії експертного висновку Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи вбачається, що причиною інвалідності є травма пов`язана з виконання обов`язків служби. Зворотнього суду не доведено.

З метою призначення одноразової грошової допомоги, на підставі положень ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою та необхідними документами.

Листом № 12/1993 від 29.07.2019 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що згідно з протоколом № 90 від 12.07.2019 року комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняте рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, в зв`язку з тим, що позивача 22.09.1998 року, до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року № 3597-1V Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відтак, позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, яка виразилась у ненаданні одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позов.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі також - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст.16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Наведені норми законодавства України свідчать про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби не залежно від часу встановлення інвалідності.

Підпунктом 2 п.2 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (надалі також - Порядок №499) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які визнані інвалідами ІІ групи у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Разом з тим, ч. 2,3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей визначає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 5 пп. 4 п. 2 Порядку № 499 передбачалось, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення, виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2009 року та від 08.08.2011 року визнано незаконним та нечинним абзац третій та п`ятий пп. 4 п. 2 Порядку № 499, в частині визначення грошового забезпечення військовослужбовців, з мотивів їх невідповідності ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі також - Порядок № 975), встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у позивача є 15.05.2008 (дата встановлення інвалідності), а отже, відповідно до приписів п.3 Порядку № 975, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.

Зазначена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.10.2018 року в адміністративній справі № 583/3021/15-а.

Так, ч. 8 ст. 163 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01.01.2014 року відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців № 5040-VI від 04.07.2012 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в силу приписів ст.58 Конституції України, ч.8 ст.16-3 Закону №2011-XII, внесена Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців № 5040-VI від 04.07.2012 року, набрала чинності 01.01.2014 року, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.01.2019 року у справі № 336/2660/17 (2-а/336/285/2017).

При цьому, доводи апелянта з приводу того, що нова редакція Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (з 01.01.2014 року) не поширюється на позивача з огляду на дату звільнення також безпідставними, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, отримання одноразової грошової допомоги на підставі ст.16 Закону №2011-ХІІ законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. Отже, у спірних правовідносинах застосовується редакція ст.16 Закону №2011-ХІІ, яка діяла до 01.01.2014, оскільки інвалідність встановлена довічно у 2008 році.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.11.2018 року у справі № 295/3869/17, від 30.10.2018 року у справі № 760/16027/16-а, від 07.02.2019 року у справі № 816/1266/16, від 30.11.2020 року у справі № 336/1933/17(2-а/336/198/2017), від 14.04.2021 у справі №640/7089/17.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачу інвалідність вперше встановлена у 2008 році, Міністерство оборони України зобов`язане було розглянути направлені від Київського обласного військового комісаріату документи позивача у відповідності до Порядку № 499, незважаючи на те, що позивач набув право отримання одноразової виплати в 2008, а звернувся про виплату одноразової грошової допомоги лише у 2018 році.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, встановленого ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. В. Карпушова
Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 13.08.2021 року)