Справа № 540/3549/20
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 540/3549/20

адміністративне провадження № К/9901/29802/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 540/3549/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Херсонській області АРК та місті Севастополі, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 18 лютого 2019 року: № на суму 2 751 086,58 грн., № на суму 170,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 206 350,95 грн., що прийняті на підставі акта перевірки від 17 січня 2019 року № 16/21-22-13-04,

Також позивач просив визнати протиправними та скасувати нараховану пеню згідно статті 129 Податкового кодексу України в сумі 1 814 722,23 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та в сумі 136 122,51 грн. по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 18 лютого 2019 року № на суму 2 751086,58 грн., № на суму 170,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 206 350,95 грн.

У задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року, змінено рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, а саме: у частині другій його резолютивної частини назву податкового органа "Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та місті Севастополі" змінено на "Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та місті Севастополі".

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суддів першої та апеляційної інстанції, 09 липня 2021 року вперше від скаржника надійшла касаційна скарга, яку ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2021 року повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки скаржник у касаційній скарзі не зазначає про наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, які передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Разом з тим, у вказаній ухвалі вказано, що скаржник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про застосування судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 21 лютого 2020 року у справі № 826/171/18, від 17 червня 2020 року у справі № 607/4698/15-а, від 15 червня 2020 року у справі № 0440/7010/18. При цьому, Суд звернув увагу на те, що заявником зроблено вказівку на вищезазначені постанови Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з його тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. А також, скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду, не обґрунтовує подібність правовідносин у цій справі та справах, які заявлені до касаційного перегляду.

09 серпня 2021 року до Верховного Суду повторно подано касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 540/3549/20, предметом розгляду якої є визнання протиправними та скасування чотирьох податкових повідомлень-рішень від 18 лютого 2019 року № на суму 2 751086,58 грн., № на суму 170,00 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 206 350,95 грн.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог ст. 330 КАС України судом встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другої і третьої статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі скаржник в якості підстави касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми права, а саме: статті 16, 44, пункт 85.2 статті 85, пункти 177.2, 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 11 червня 2020 року у справ № 816/1109/18, від 19 березня 2019 року у справі № 804/15542/13-а, від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, від 17 червня 2020 року у справі № 607/4698/15-а, від 15 червня 2020 року у справі № 0440/7010/18, без зазначення застосування яких саме норм права у цих постановах не враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі у розрізі кожного податкового повідомлення-рішення та у чому полягає подібність правовідносин (наявність ознак відмінних від інших) в зазначених справах. При цьому скаржником не вказано, у чому, на його думку, полягає невірне врахування судами попередніх інстанцій наведеної практики Верховного Суду.

Слід звернути увагу на те, що скаржник посилається на ті самі постанови Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 17 червня 2020 року у справі № 607/4698/15-а, від 15 червня 2020 року у справі № 0440/7010/18, які вже визнано такими, що не доводять застосування судами норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, в тому числі які викладені у цій постанові.

Більш того, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 804/15542/13-а є не доцільними, з огляду на те, що зазначеною постановою справу направлено на новий розгляд, а тому остаточні висновки щодо відповідних норм права Верховний Суд не формулював.

Так, заявником зроблено вказівку на вищезазначені постанови Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з його тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на зазначені висновки Верховного Суду, оскільки висновки судів попередніх інстанцій у цій справі і у наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

Разом з тим, зазначаючи, що всупереч висновкам Верховного Суду, суди не з`ясували всі обставини справи, скаржник не зазначає ані які саме обставини не були встановлені судами, які саме зібрані у справі докази судами не досліджені. Зі змісту касаційної скарги не вбачається інших обставин, які б не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

При цьому, такі посилання свідчать про доведення скаржником порушення судами норм процесуального права, натомість не є свідченням наявності у цій справі підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Тобто, аналогічно попередній касаційній скарзі, у поданій вдруге, доводи скаржника зводяться до надання неправильної правової оцінки доводам контролюючого органу, що Верховним Судом вже визнавалося неналежним обґрунтуванням підстави для касаційного оскарження судових рішень - пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Посилання на постанови Верховного Суду в частині надання правової оцінки доводам заявника не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення скаржником у касацій скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких обставин касаційну скаргу слід повернути скаржнику, що не перешкоджає йому реалізувати своє право звернутися із касаційною скаргою повторно.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статті 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 540/3549/20 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Яковенко