Справа № 160/8464/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року Справа № 160/8464/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати дії Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області (код 41418514) щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячної страхової виплати з 22.05.2013 року ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) - незаконними;
- зобов`язати Марганецьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області (код 41418514) провести перерахунок щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за період з 22.05.2013 року у відповідності до ст. 1197 ЦК України, з урахуванням виплачених сум та виплатити їх, та в подальшому нараховувати та виплачувати щомісячні страхові виплати в розмірі, встановленому ст. 1197 ЦК України до зміни обставин, що тягнуть перерахунок страхових виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 07.05.2013 року він перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець, та постановою від 09.08.2013 року йому було встановлено стійку втрату працездатності 45% та 3 групу інвалідності до 31.05.2014. На підставі зазначеного, позивачу було призначено щомісячну страхову виплату виходячи з середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку, яку відповідач виплачував позивачу з 22.05.2013 по 01.06.2016. З 06.06.2016 у зв`язку зі збільшенням відсотку втрати працездатності до 60% позивачу було призначено щомісячну страхову виплату 60%, виходячи з середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку. З посиланням на положення ст. 1197 Цивільного кодексу України, позивач 10.02.2017 року звернувся до відповідача із заявами щодо проведення перерахунку за попередній період та на майбутнє, однак, у перерахунку позивачу було відмовлено. Позивач не погоджується з відмовою відповідача, оскільки вважає, що щомісячна страхова виплата повинна розраховуватись виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, у відповідності до положень ст. 1197 ЦК України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
01.07.2021 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому наголошено на відсутності правових підстав для задоволення позову, при цьому відповідачем було зазначено, що позивач дійсно перебуває на обліку в Марганецькому відділенні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань з 07.05.2013 року, у зв`язку з нещасним випадком, що стався 01.11.2009 року на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до довідок МСЕК від 09.07.2013, 07.07.2014, 08.06.2016, 20.06.2018, 20.05.2020 позивачу до червня 2016 року було встановлено 45 % втрати працездатності, а з 08.08.2016 року - 60% втрати працездатності. Посилання позивача на положення ст. 1197 ЦК України відповідач вважає безпідставними з огляду на те, що в наведеній статті Цивільного кодексу України чітко передбачено, що відшкодовує шкоду на підставі положень даної статті фізична або юридична особа, що завдала такої шкоди. Водночас, на думку відповідача, Марганецьке відділення не є особою, що завдала шкоду позивачу, а також зазначає що правові норми, на які посилається ОСОБА_1 регулюють правовідносини, що є поза межами загальнообов`язкового державного соціального страхування та застосовуються до цивільно-правових відносин. Окремо відповідачем наголошується, що позивачу здійснюється щомісячна страхова виплата відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV та Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затвердженого Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 №24 (2920, 23 грн. х 45% = 1314,10 грн.).
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення ВД ФССНВУ в м. Марганці (наразі - Марганецьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області) із заявою щодо призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що підтверджується Актом №44/19/1 від 26.04.2013 року щодо нещасного випадку на виробництві від 01.11.2009 року.
Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0003090 підтверджується з 22.05.2013 року 45% ступеню втрати працездатності ОСОБА_1 та визначено третю групу інвалідності.
Довідкою МСЕК від 07.07.2014 року серії АБ №0009152 потерпілому встановлено 45% втрати працездатності.
Довідками МСЕК від 08.06.2016 року серії 12 ААА №018160, від 20.06.2018 серії 12 ААА №050650, від 20.05.2020 серії 12 ААА №077150, позивачу встановлено 60% втрати працездатності.
Постановою Відділення ВД ФССНВУ в м. Марганець від 09.08.2013 року №0409/1767/1767.1/5 «Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати», ОСОБА_1 було призначено щомісячну грошову виплату у розмірі 1314, 10 грн., постановлено провадити виплати з 22.05.2013 по 31.05.2014 включно. Також постановою від 09.08.2013 року проведено донарахування щомісячних виплат за: травень 2013 року в розмірі 423, 90 грн., червень 2013 р. в розмірі 1314, 10 грн., липень 2013 р. в розмірі 1314, 10 грн.
Відповідно до розрахунку щомісячної страхової виплати, за підписом начальника Відділення ВД ФССНВУ в м. Марганець, наданої до матеріалів справи, розрахунок проведено наступним чином: «середньомісячна заробітна плата = 2920, 230 = 2920,23, нова щом. сума = 2920, 23 х 45.0/100 = 1314, 10, прийнята 1314,10».
Постановою Відділення ВД ФССНВУ в м. Марганець від 13.06.2016 року №0409/1767/1767.1/23 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», ОСОБА_1 було призначено щомісячну грошову виплату у розмірі 1890,56 грн., постановлено виплати провадити з 01.06.2016 по 31.05.2018 включно.
Відповідно до розрахунку щомісячної страхової виплати, за підписом начальника Відділення ВД ФССНВУ в м. Марганець, наданого до матеріалів справи, розрахунок проведено наступним чином: «середньомісячна заробітна плата = 1.079 х 2920, 230 =3150,93, нова щом.сума = 3150,93 х 60,0/100 = 1890,56, прийнята 1890,56».
10.02.2017 року за вх.№№33, 34 ОСОБА_1 було подано дві заяви до Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Марганці Дніпропетровської області з вимогами до відповідача щодо здійснення перерахунку щомісячних страхових виплат за період з 01.06.2013 по 31.12.2016, повернути недоотримані кошти та в подальшому здійснювати виплати у відповідності до п. 1 ст. 1197 ЦК України.
24.02.2017 року за вих.№№102/04 та 103/04 Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Марганці Дніпропетровської області ОСОБА_1 було надано відповіді, що виплати проводяться відповідно до положень ст. 34 Закону України №1105-XIV, а положення ст. 1197 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються.
Постановою Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 29.03.2021 року №1223/361622/1767.1/61 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до ч. 2 ст. 37», ОСОБА_1 було перераховано щомісячну страхову виплату в розмірі 3627,65 грн., постановлено провадити виплати з 01.03.2021 по 31.05.2022 р.
Відповідно до розрахунку щомісячної страхової виплати, за підписом в.о. начальника Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, розрахунок щомісячної страхової виплати після перерахунку проведено наступним чином: «нова щом.сума = 3268,15 х 1,11 = 3627,65».
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини даної справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999року №1105-XIV (зі змінами та доповненнями), законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.
Вищезазначене підтверджується тим, що згідно з частиною 2 статті 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Відповідно до частини 1 статті 1197 Цивільного кодексу України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що до спірних правовідносин слід застосувати норми статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як спеціального нормативно-правового акту, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в абзаці 2 частини 1 статті 1197 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у Постанові від 22.05.2018р. по справі №180/500/13-а.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що до спірних правовідносин слід застосувати норми статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як спеціального нормативно-правового акту, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним дій відповідача та зобов`язання Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області (код 41418514) провести перерахунок щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за період з 22.05.2013 року відповідно до приписів ст. 1197 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України. обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги наведене вище, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, відтак, задоволенню не підлягають.
З урахуванням відмови в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягуються.
Керуючись ст.ст.72-76, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Марганецького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник