Справа № 640/17334/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ № 640/17334/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діфрано Юніон"

до відокремленого підрозділу ДПС України Головне управління ДПС у м. Києві,

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діфрано Юніон" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.09.2019 року № 2; від 03.09.2019 року № 2; від 03.09.2019 року № 2; від 03.09.2019 року № 2.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що висновки Акта перевірки, складеного за наслідками здійснення відповідачем планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Діфрано Юніон», є необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішенні, складені на підставі цього Акта такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Так, штраф, визначений податковим повідомленням-рішенням від 03.09.2019 року №2, застосований до позивача за несвоєчасну реєстрацію (відсутність реєстрації) податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних в ЄРПН/виправлення помилок у податкових накладних за період з 10.05.2018 року по 13.06.2018 року щодо пк/рк №38. Проте, відповідачем вже приймалося податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким застосовано штраф у сумі 600,00 грн. за аналогічне порушення за той самий період. З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року №2, на переконання позивача, є протиправним.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 03.09.2019 року № 2; від 03.09.2019 року № 2; від 03.09.2019 року № 2 позивачем зазначено, що останні винесено з підстав не встановлення реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами. В той же час, у позивача наявна належна первинна документація, яка спростовує доводи відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2019 року судом визначено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказу сплати судового збору в сумі 1921,00 грн. на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва та залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Діфрано Юніон" без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом трьох днів з моменту отримання ухвали.

Через канцелярію суду 18.10.2019 року адвокатом позивача подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжне доручення від 17.10.2019 року №5039 на суму 1921, 00 грн.

Через канцелярію суду 31.10.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки спірною перевіркою встановлено невідповідність первинних документів, наданих позивачем на підтвердження реальності операцій із контрагентами, вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зокрема, контролюючим органом встановлено відсутність у контрагентів позивача основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів, товарно-транспортних накладних, а також наявність кримінальних проваджень, в яких контрагенти позивача фігурують як підприємства з ознаками фіктивності.

Також, при проведенні аналізу інформації внесеної до Єдиного реєстру податкових накладних за перевіряємий період ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що позивачем не забезпечено своєчасну реєстрацію податкової накладної від 10.05.2018 року №38.

Встановлене відповідачем, на переконання останнього, свідчить про порушення позивачем податкового законодавства України, з огляду на що, позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року продовжено розгляд адміністративної справи №640/17334/19. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 27.11.2019 року.

Через канцелярію суду 12.11.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві податкового органу відсутні будь-які заперечення щодо належності складених за результатами здійснених поставок первинних документів, їх відповідності вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік", підтвердження ними реальності спірних господарських операцій. Крім того, на переконання позивача, доводи, викладені відповідачем у відзиві, ґрунтуються на припущеннях.

У підготовче засідання 27.11.2019 року прибули представники сторін.

Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.01.2020 року. Встановлено строк відповідачу до 23.12.2019 року надати докази по справі, позивачу до 10.01.2020 року надати письмово правову позицію щодо цих доказів.

Через канцелярію суду 17.12.2019 року відповідачем надано докази на виконання протокольної ухвали суду від 27.11.2019 року.

Через канцелярію суду 03.01.2020 року позивачем подані пояснення щодо поданих ГУ ДФС у м. Києві доказів.

Через канцелярію суду 22.01.2020 року Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві подано клопотання про заміну сторони (відповідача) правонаступником.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2020 року клопотання ГУ ДПС у м. Києві про заміну відповідача правонаступником задовольнити. Замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне у правління Державної податкової служби у м. Києві ().

У підготовче засідання 23.01.2020 року сторони не прибули.

Судом відкладено підготовче засідання до 27.02.2020 року, про що повідомлено сторін у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

У підготовче засідання 27.02.2020 року прибув представник позивача.

Судом поставлено на обговорення питання закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, проти чого не заперечує представник позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.04.2020 року.

Через канцелярію суду 31.03.2020 року відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 01.04.2020 року прибув представник позивача.

У зв`язку із встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантином, судом задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 28.05.2020 року.

Через канцелярію суду 25.05.2020 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 28.05.2020 року прибув представник позивача, яким подано клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Так, ураховуючи вжиті Кабінетом Міністрів України карантинні заходи, систематичну неявку з цієї причини уповноваженого представника відповідача у судові засідання, та клопотання представника позивача, подане у судовому засіданні, суд дійшов висновку про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Щодо процесуального правонаступництва у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять в разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого орган виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якою приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2019 року №837 "Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави" Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 року прийнято постанову №893 "Про деякі питання територіальних органів ДПС", відповідно до якої територіальні органи ДПС перестануть існувати як юридичні особи публічного права.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Про деякі питання територіальних органів ДПС", з урахуванням вимог Закону України від 30.09.2020 року №3166-VІ "Про центральні органи виконавчої влади" (зі змінами), Положенням про Державну податкову служб) України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.3019 року №227 (зі змінами), наказу ДПС України від 30.09.2020 року №529 "Про утворення територіальних органів ДПС", ДПС України наказом від 12.11.2020 року №643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві.

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються визначено Головне управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у місті Києві, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленою підрозділу ДПС України, та є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві ().

Відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 року №755 "Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються як юридичні особи.

Таким чином, з 01.01.2021 року ДПС України функціонує як єдина юридична особа, що складається з центрального апарату та територіальних органів, утворених як її відокремлені підрозділи (без статусу юридичних осіб).

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України проведено державну реєстрацію відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Отже, на теперішній час функції та повноваження Головного управління ДПС у місті Києві, перейшли до його правонаступника - відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДПОУ ВП:44116011).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку замінити відповідача на правонаступника.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

За наслідками здійснення планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Діфрано Юніон» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.03.2019 року ГУ ДФС у м. Києві (далі також - спірна перевірка) складено Акт перевірки від 09.08.2019 року №524/26-15-14-02-05/34968335 (далі також - Акт перевірки).

На підставі Акт перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № 2 на загальну суму штрафу у розмірі 600 грн. 00 коп. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № 2, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 2254221, 00 грн., у тому числі 1803377, 00 грн. за основним платежем та 450 844, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у зв`язку із порушенням підпункту 134. 1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № 2, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1973129,00 грн., у тому числі 1578503, 00 грн. за основним платежем та 394636, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у зв`язку із порушенням пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № 2, згідно з яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 18656, 00 грн. у зв`язку із порушенням пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі Акту перевірки від 09.08.2019 року №524/26-15-14-02-05/34968335, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 75.1, абзацами 1, 2, 5 підпункту 75.1.2 пункту 75.1. 2 статті 75 ПК України Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з абзацом 1 пункту 86.3. статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Пунктами 86.8. та 86.10. статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Суд зазначає, що позивачем не ставиться під сумнів дотримання відповідачем процедури документальної планової виїзної перевірки та оформлення її результатів.

Щодо суті встановлених відповідачем порушень податкового законодавства за відображенням податкового обліку ТОВ «Діфрано Юніон» фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Амстер» (), ТОВ «Марвел Груп ЛТД» (), ТОВ «Лайніс» (), ТОВ «Милавиця» (), ТОВ «Традиція - К» (), ТОВ «Айронкем» (), ТОВ «Бейтон» (код 41787541), ТОВ «Топ Транс Трейд» (код ЄДРПОУ 4155327), ТОВ «Айворія» (), ТОВ «Іреджен» (), які стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень №2, 2, 2, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» з підстави неправомірного формування даних податкового обліку за наслідками здійснення господарських операцій з придбання у: ТОВ «Лайніс» товарно-матеріальних цінностей (комплектуючих) за договором від 03.09.2018 року № 03/09-1 та підрядних робіт із зборки та наладки установки зворотного осмосу й зі зборки та наладки обладнання систем очистки за договором поставки від 17.09.2018 року № 17/09-1; ТОВ «Милавиця» товарно- матеріальних цінностей (товару для водопідготовки) за договором від 22.03.2018 року № 22/03 та підрядних робіт зі зборки і наладки установки зворотного осмосу й зі зборки і наладки обладнання за договором поставки від 09.04.2018 року № 09-04; ТОВ «Традиція-К» товарно- матеріальних цінностей (комплектуючих та витратних матеріалів) за договором поставки від № 22/03 та підрядних робіт зі зборки і наладки установки зворотного осмосу й зі зборки і наладки обладнання за договором від 09.04.2018 року № 09-04; ТОВ «Бейтон» товарно- матеріальних цінностей (комплектуючих та витратних матеріалів) за договором поставки від № 140119; ТОВ «Топ Транс Трейд» товарно-матеріальних цінностей (комплектуючих) за договором від 05.11.2018 року № 5/11; ТОВ «Айворія» товарно- матеріальних цінностей (автоматичного обрізувача, пристрою для формування (намотування) поліпропіленового картриджу (ресивера), екструдера) за договором поставки від 02.08.2017 року №2/08; ТОВ «Іреджен» товарно-матеріальних цінностей (печі для очистки форм, маркувальної перс-машини, екструдерів, силової шафи, машинки для автоматичної подачі сировини, форми для подачі поліпропіленового волокна, повітряно-нагрівальної машини, повітряно-теплового компресора) за договором від 03.08.2017 року № 3/08; ТОВ «Амстер» товарно-матеріальних цінностей (комплектуючих та витратних матеріалів) згідно з видаткових накладних та рахунків-фактур; ТОВ «Марвел Груп ЛТД» товарно-матеріальних цінностей (комплектуючих та витратних матеріалів) згідно з видаткових накладних та рахунків-фактур; ТОВ «Айронкем» монтажних та пусконалагоджувальних робіт по промисловому устаткуванню за договором підряду від 04.06.2018 року №04-06.

Так, згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податку на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пункту 185.1. статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з пунктом 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 188.1. статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з абзацом 1 пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

На обґрунтування своєї позиції Головне управління ДФС у м. Києві наголошує на фіктивності зазначених операцій з огляду на: ненадання позивачем для здійснення контрольного заходу товарно-транспортних накладних на підтвердження отримання товару; відсутність у постачальників позивача основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів; непідтвердження придбання реалізованих останніми на адресу позивача товарів (робіт, послуг) та джерел їх походження (імпорту); відсутність придбання супутніх послуг (транспортування, зберігання); наявність кримінальних проваджень за статтями 205, 205-1, 212 Кримінального кодексу України, в яких фігурують контрагенти позивача.

Щодо посилання відповідача на наявність протоколів допиту директорів та підписантів первинних документів під час здійснення із позивачем господарських операцій ТОВ «Амстерс» (), ТОВ «Марвел Груп ЛТД» (код ЄДРПОУ 3998208), ТОВ «Традиція-К» (код ЄДРПОУ ), якими повідомлено про непричетність до господарської діяльності зазначених підприємств - контрагентів позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частинам першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, посилання відповідача на наявність протоколів допитів не є достатнім доказом того, що позивачу було відомо про недобросовісність контрагента.

Крім того, відповідно до частини першої статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частиною другою цієї статті визначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд не приймає посилання відповідача на протоколи допиту як достовірний доказ безтоварності господарської операцій між позивачем та контрагентами, оскільки доказів того, що зазначеним у Акті перевірки протоколам допитів надано оцінку судом в межах відповідних кримінальних проваджень, ГУ ДФС у м. Києві в межах розгляду справи №640/17334/19 не надано.

Зокрема, відповідач дійшов висновку, що контрагенти позивача ТОВ «Марвел Груп ЛТД», ТОВ «Компанія Амтерс», ТОВ «Традиція - К» мають ознаки нереальності здійснення операцій зокрема, у зв`язку з сформованими начальником ОУ ГУ ДФС у м. Києві облікових карток суб`єкта фіктивного підприємництва від 13.04.2016 року №1087/26-15-21-19 та від 12.07.2016 року №1885/26-15-21-19, у зв`язку з порушенням кримінальної справи за фактом скоєння злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, зокрема, вказано дані щодо наявності протоколів допиту.

Також, В Акті перевірки зазначено, що відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, контрагенти позивача ТОВ «Лайніс» (), ТОВ «Милавиця» (), ТОВ «Бейтон» (код 41787541), ТОВ «Топ Транс Трейд» (код ЄДРПОУ 4155327), ТОВ «Айворія» (), ТОВ «Іреджен» (), є фігурантами у кримінальних провадженнях, відкритих за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 205 Кримінального кодексу України, проте жодного посилання на наявність вироків за результатами цих кримінальних проваджень Акт перевірки не містить.

Суд зауважує, що Законом України від 18.09.2019 року № 101-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» внесені зміни у Кримінальний кодекс України шляхом, зокрема, виключення статті 205.

Так, в ухвалі від 23.06.2021 року у справі № 160/3364/19, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ураховуючи аналіз кримінальної складової усіченого складу злочину, передбаченого статтею 205 КК України, злочин фіктивного підприємництва вважається закінченим у момент реєстрації/перереєстрації юридичної особи, що не має нічого спільного з господарською діяльністю такої юридичної особи, зокрема підписанням первинних документів і сплатою податків.

Отже, посилання відповідача на фігурування контрагентів позивача у кримінальних провадженнях, відкритих за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 205 Кримінального кодексу України, як на підтвердження нереальності господарських операцій між позивачем та контрагентами, є безпідставними та не обґрунтованими.

З цих підстав, у суду відсутні підстави вважати обґрунтованими посилання відповідача у Акті перевірки на облікові картки, складені відносно ТОВ «Марвел Груп ЛТД», ТОВ «Компанія Амтерс», ТОВ «Традиція-К», оскільки належних відомостей про ознаки фіктивності цих підприємства останні не містять.

Щодо тверджень відповідача про нереальність господарських операцій зв`язку із відсутністю у контрагентів позивача відповідних трудових ресурсів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а- 15124/11/2670 (К/9901/612/18), від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а: «…відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.».

Відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 802/1155/17-а).

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 року у справі № 826/4565/14, одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.

Крім того, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин (Постанова ВС від 23.05.2018 р. у справі № 804/2551/13-а).

Постановою Верховного Суду від 18.05.2018 року у справі № П/811/1508/16 зауважено, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зокрема, згідно з усталеною правовою практикою Верховного Суду, допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість (постанова Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 2а-7462/10/2170); відсутність товарів по ланцюгу постачання не є доказом нереальності господарських операцій (постанова Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 804/3420/16).

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність у контрагентів платника податків необхідних трудових та виробничих ресурсів не знаходять свого правового обґрунтування у відповідності до норм чинного законодавства та у відповідності із вже усталеною практикою Верховного Суду, позаяк не можуть бути основою висновку щодо нереальності господарських операцій.

Щодо відсутності оформлених товарно - транспортних накладних за спірними господарськими операціями, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, а саме первинної документації, наданої позивачем суду та під час спірної перевірки, поставка товарно-матеріальних цінностей відповідно до укладених із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайніс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Милавиця», Товариством з обмеженою відповідальністю «Традиція-К», Товариством з обмеженою відповідальністю «Бейтон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Топ Транс Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Айворія», Товариством з обмеженою відповідальністю «Іреджен» договорів відбувалась на умовах згідно з Інкотермс 2010 DDP - Київ, склад Покупця, за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 4.

Термін DDP у правилах Інкотермс 2010 означає, що продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до місця призначення, та передбачає максимальний обсяг обов`язків продавця, відтак є обґрунтованими доводи позивача, що товарно-транспортні накладні позивачу постачальниками товарів не передавались.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постанові від 18.12.2018 року у справі № 816/1118/17 (касаційне провадження К/9901/3565/17), сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо придбаних товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстер» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвел Груп ЛТД», то, згідно з наданими суду договорами, їх транспортування відбувалось на умовах самовивозу без залучення автоперевізників.

В свою чергу, Верховним Судом у постанові від 02.04.2019 року у справі № 803/2580/14 наголошено, що «відсутнсть в окремих випадках транспортної документації, що складається при перевезенні товару, зумовлена транспортуванням продукції на умовах самовивозу без залучення автоперевізників, що не передбачає оформлення товарно- транспортних накладних. У зв`язку з наведеним судом касаційної інстанції обґрунтовано визнано підставність та правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту на підставі первинних документів, оформлених за результатами реально здійснених господарських операцій».

При цьому позивачем звернуто увагу, що на балансі ТОВ «ДІФРАНО ЮНІОН» перебувають чотири автомобілі, придатні для транспортування товарів такого виду, чому відповідачем оцінку в межах спірної перевірки з урахуванням передбаченого первинними документами самовивозу товару позивачем, не надано.

Зокрема, із змісту Акту перевірки встановлено, що висновок про неможливість підтвердження операцій сформовано на підставі даних ІС «Податковий блок».

Необхідно зазначити, що процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що будь - яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Податковий орган як орган державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стосовно права платника на податковий кредит це означає, що податковий орган може посилатись на неправомірність включення платником податків суми ПДВ до складу податкового кредиту лише у випадках, визначених законом, і лише з посиланням на норми Податкового кодексу України.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/11879/13-а.

Зокрема, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року у справі № 802/1155/17-а.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року у справі № 2а-102/09/0770 дійшов висновку, що порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

В свою чергу, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 815/3526/17, невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (статті 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (статті 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (статті 129 Конституції України).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року у справі 8/140, від 29.10.2010 року у справі 21-14-а10, від 31.01.2010 року у справі № 21-47а10, у яких встановлено, якщо контрагент платника податку не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це не тягне відповідальності та негативних наслідків для самого платника податку.

Згідно із статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини (далі також - Суд) вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини викладено у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Судом у пункту 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу № 1, Європейським судом з прав людини застосовано принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Судом визнано, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит / бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо / повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Відповідно, Судом констатовано факт порушення статті 1 Протоколу № 1, якою гарантується право на мирне володіння майном.

Права на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податку, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Рішення ж Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

Рішенням Суду по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгари» (заява №6689/03) у пункті 23 вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника (позиція підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року провадження К/800/15845/14, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року у справі №822/5413/15, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі №804/4983/15).

Крім того, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми попередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі № 826/1244/13-а, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника. за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Також, Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що «норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Крім того, суд зауважує наступне.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.04.2021 року у справі № 160/8965/19.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями) (в редакції, чинній на момент здійснення господарський операцій між позивачем та контрагентами) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до спірної перевірки та суду надані копії: договору про закупівлю №21 від 29.01.2018 року; видаткової накладної №58 від 20.01.2016 року; довіреності №3 від 20.01.2016 року; рахунку-фактури №32 від 12.01.2016 року; видаткової накладної №59 від 20.01.2016 року; довіреності №4 від 20.01.2016 року; рахунку-фактури від 18.01.2016 року; видаткової накладної №162 від 23.02.2016 року; довіреності №13 від 23.02.2016 року; рахунку-фактури №120 від 19.02.2016 року; видаткової накладної №163 від 23.02.2016 року; довіреності №14 від 23.02.2016 року; рахунку-фактури №121 від 22.02.2016 року; видаткової накладної №105 від 08.02.2016 року; довіреності №45 від 08.02.2016 року; рахунку-фактури №79 від 03.02.2016 року; видаткової накладної №106 від 08.02.2016 року; довіреності №46 від 08.02.2016 року; рахунку-фактури №80 від 05.02.2016 року; видаткової накладної № 107 від 08.02.2016 року; довіреності №47 від 08.02.2016 року; рахунку-фактури №81 від 08.02.2016 року; договору поставки №2/08 від 02.08.2017 року; видаткової накладної №1529 від 15.11.2017 року; видаткової накладної №1526 від 13.11.2017 року; видаткової накладної №1527 від 14.11.2017 року; договору підряду№04-06 від 04.06.2018 року; Акту надання послуг від 15.06.2018 року №911; рахунку №997 від 04.06.2018 року; договору поставки №140119 від 14.01.2019 року; видаткової накладної №133 від 16.01.2019 року; договору поставки №3/08 від 03.08.2017 року; видаткової накладної №2370 від 21.11.2017 року; видаткової накладної №2372 від 22.11.2017 року видаткової накладної №2377 від 27.11.2017 року; видаткової накладної №2362 від 16.11.2017 року; видаткової накладної №2373 від 23.11.2017 року; видаткової накладної №2369 від 20.11.2017 року; видаткової накладної №2365 від 17.11.2017 року; договору поставки №03/09-1 від 03.09.2018 року; видаткової накладної №497 від 17.09.2018 року; договору підряду №17/09-1 від 17.09.2018 року; Акту надання послуг №879 від 24.09.2018 року; договору підряду №09-04 від 09.04.2018 року; Акту надання послуг №910 від 16.05.2018 року; договору поставки №22/03 від 22.03.2018 року; видаткової накладної №893 від 17.05.2018 року; видаткової накладної №716 від 02.04.2018 року; договору поставки №5/11 від 05.11.2018 року; видаткової накладної від 19.11.2018 року №911; договору поставки №051218 від 05.12.2018 року; видаткової накладної №256 від 18.02.2018 року; видаткової накладної №255 від 17.12.2018 року; видаткової накладної №257 від 19.12.2018 року; договору підряду №101218 від 10.12.2018 року; Акту надання послуг №258 від 20.12.2018 року; Акту надання послуг №259 від 27.12.2018 року; Акту надання послуг №260 від 26.12.2018 року; Сертифікату якості Сеrреі; Сертифікату якості Сеrреі; Сертифікату походження на товар Clack; Сертифікату походження та технічні характеристики Vontron; Сертифікату походження на товар Birm; сертифікату якості виробника Inspecco; Сертифікату походження на товар Clack; Сертифікату походження на товар DOW; сертифікату якості на товар Jinnys Co; Сертифікату походження на товар Clack; банківської виписки з 08.02.2016 року; банківської виписки з 23.02.2016 року; банківської виписки з 20.01.2016 року; платіжного доручення №3841 від 09.11.2018 року; платіжного доручення №3842 від 08.11.2018 року; платіжного доручення №3796 від 29.11.2018 року; платіжного доручення №3797 від 05.12.2018 року; платіжного доручення №3241 від 04.05.2018 року; платіжного доручення №3347 від 14.06.2018 року; платіжного доручення №3346 від 14.06.2018 року; платіжного доручення №3189 від 19.12.2017 року; платіжного доручення №3188 від 19.12.2017 року; платіжного доручення №3186 від 19.12.2017 року; платіжного доручення №3187 від 19.12.2017 року; платіжного доручення №3 від 20.02.2019 року; платіжного доручення №3913 від 20.02.2019 року; платіжного доручення №3 від 21.02.2019 року; платіжного доручення №2 від 25.02.2019 року; платіжного доручення №3887 від 21.12.2018 року; платіжного доручення №3155 від 28.02.2017 року; платіжного доручення №3157 від 28.11.2017 року; платіжного доручення №3156 від 28.11.2017 року; платіжного доручення №3856 від 22.01.2019 року; платіжного доручення №3857 від 22.01.2019 року; платіжного доручення №57 від 22.12.2018 року; платіжного доручення №54 від 27.11.2018 року; платіжного доручення №42 від 30.08.2018 року; платіжного доручення №35 від 13.07.2018 року; платіжного доручення №23 від 08.06.2018 року; платіжного доручення №1 від 08.02.2018 року; довідки КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року; Акту форми КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року; Акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт за грудень 2018 року; підсумкової відомості ресурсів за грудень 2018 року; довідки КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2018 року; відомості витрачених ресурсів за листопад 2018 року; довідки КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за серпень 2018 року; Акту форми КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2018 року; підсумкової відомості ресурсів за серпень 2018 року; довідки КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2018 року; Акту форми КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2018 року; відомості витрачених ресурсів за липень 2018 року; довідки КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за червень 2018 року; Акту форми КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт за червень 2018 року; відомості витрачених ресурсів за червень 2018 року; прийому-передачі устаткування по будівництву станції очищення питної води в м. Ірпінь; загального журналу робіт по будівництву станції очищення питаної води в м. Ірпінь.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, висновки контролюючого органу мають базуватися за результатами проведеної перевірки безпосередньо на підставі дослідження наданих первинних документів, тим паче, що платником податку були пред`явлені необхідні первинні документи, які є підставою для належного формування складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що у Акті перевірки контролюючим органом не вказано, які саме помилки чи недоліки у документах виявлено, які саме документи позивачем оформлено формально, неякісно тощо, яким чином такі недоліки/помилки можуть ставити під сумнів реальність господарських операцій, які саме факти неможливо встановити, дослідити на підставі наданих документів.

Крім того, важливим для визнання реальності господарської операції є сам первинний документ, який підтверджує її здійснення, його наявність та факт здійснення такої господарської операції як такої. Недоліки форми документу не можуть ніяким чином нівелювати факту реалізації господарської операції та поставити під сумнів її реальність.

Щодо переваги суті документу над формою існує численна судова практика.

У Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податків належно оформленої податкової накладної. Отже, коли на момент перевірки платника податку, суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають сумам у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, доту здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість. Тобто, недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення виду цивільно-правового договору та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

Такої позиції дотримуються Львівський апеляційний адміністративний суд в постанові від 18.06.2013 року по справі №813/718/13-а, Київський апеляційний адміністративний суд в постанові від 19.11.2013 року по справі №826/5770/13-а, яке залишено в силі Вищим адміністративним судом України ухвалою від 14.01.2014 року.

Отже, надаючи перевагу змісту господарської операції над формою її фіксації, недоліки в заповненні реквізитів податкових накладних, виявлені в результаті перевірки контролюючим органом, не свідчать про її недостовірність, недійсність та не свідчать про недопустимість її використання як доказу сплати податку на додану вартість у ціні придбання.

Так, в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 29.03.2016 року у справі №К/800/30242/15 також зазначено, що: "... наявність окремих недоліків форми в заповненні податкової накладної не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу, не впливає на розмір податкових зобов`язань продавця та податковий кредит покупця.".

Зазначену правову позицію підтримано, зокрема, Київським апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.11.2013 року по справі №826/5770/13-а, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 14.01.2014 року по справі №К/800/62768/13 відмовлено податковому органу у відкритті касаційного провадження з підстав невбачання порушення судами норм матеріального та процесуального права, оскільки обґрунтовані посиланнями на норми, тлумачення яких у межах встановлених судами обставин є очевидними та іншими.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судова практика свідчить про те, що сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язання платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, усі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій - договори, рахунки на оплату продукції, податкові накладні, документи, що підтверджують якість продукції, документи, що підтверджують отримання та використання продукції надані податковому органу.

Так, під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що контролюючим органом отримано від позивача під час перевірки усі необхідні та достатні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що не заперечується самим відповідачем у Акті перевірки, але, відповідачем залишено їх без належної уваги такі первинні документи платника податків, не надавши їм оцінки чи аналізу.

Отже, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем підтверджено первинними документами реальність спірних господарських операцій за взаємовідносинами із контрагентами та підтверджено прояв належної обачності при виборі контрагентів.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідач на виконання наведених вимог Кодексу, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б встановлені судом обставини, а відтак, не довів правомірності винесених на підставі Акту перевірки від 09.08.2019 року №524/26-15-14-02-05/34968335 оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 03.09.2019 року №2, №2, №2.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування зазначених податкових накладних підлягають задоволенню.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 року №2, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 пункту 201.10. статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до абзаців 14-16, 18 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до змісту Акта перевірки, при проведенні аналізу інформації внесеної до ЄРПН, за перевіряємий період, ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що ТОВ «Діфрано Юніон» в порушення пункту 201.10 статті 201 ПК України не забезпечено своєчасну реєстрацію розрахунку коригування до податкової накладної від 10.05.2018 року №38 на суму ПДВ 6 000, 00 грн. (дата реєстрації 13.06.2018 року), що тягне за собою накладення штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у відповідності до вимог пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Позивач не заперечує щодо порушення останнім строку реєстрації податкової накладної від 10.05.2018 року №38 із порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 05.08.2019 року № ТОВ «Діфрано Юніон» та розрахунку до нього, станом на день винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 року №2 на позивача вже накладено штраф за порушення термінів реєстрації податкової накладної від 10.05.2018 року №38, зареєстрованою в ЄРПН 13.06.2018 року у розмірі 600 грн., який позивачем сплачено 15.08.2019 року, що підтверджується копією платіжного доручення №4586 від 15.08.2019 року.

Так, згідно із статтею 116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, висновується, що ГУ ДФС у м. Києві протиправно застосовано до позивача штрафні санкції за одне й те саме порушення повторно.

В свою чергу, відповідачем не спростовано долучених позивачем доказів та не обґрунтовано правової позиції застосування штрафних санкцій за вказане порушення з урахуванням вже наявного на момент спірної у цій справі перевірки податкового повідомлення - рішення від 05.08.2019 року № та сплати відповідного штрафу позивачем.

З огляду на встановлені обставини, у суду наявні правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 року №2 та задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню у повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи містяться платіжне доручення від 23.09.2019 року №4874 на суму 17 289,00 грн. та від 17.10.2019 року №5039 на суму 1921,00 грн., якими підтверджується сплата позивачем судового збору у загальному розмірі 19 210,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, сплачена сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу ДПС України Головне управління Державної податкової служби у м. Києві на користь ТОВ «Діфрано Юніон».

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.09.2019 року № 2.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.09.2019 року № 2.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.09.2019 року № 2.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.09.2019 року № 2.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) суму судового збору у розмірі 19 210, 00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 19);

Відповідач: відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення суду складено 13.08.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна