Справа № 120/853/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2021 р. Справа № 120/853/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог передставник позивачки зазначає, що у віці 51 року позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак за результатами розгляду її заяви, рішенням відповідача №36 від 22.01.2021 року відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком згідно статті 114 Закону україни "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування ", у зв"язку з відсутністю у неї визначеного віку - 54 роки 6 місяців. При цьому зазначено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи заявниці в Російській Федерації, починаючи з 01.01.2004 законних підстав немає, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявниці складає 26 років 04 місяці 27 днів; пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах як водієві міського пасажирського транспорту - 19 років 08 місяців 11 днів.

На думку позивача, протиправне рішення прийнято відповідачем без врахування рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, згідно з яким зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення рішення.

Представник позивачки зазначає, що після прийняття рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року за № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018 редакція п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є такою: «право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки після досягнення 50 років». Таким чином, позивачка має право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки, на день звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії вона уже набула 50 річного віку.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що згідно записів у трудовій книжці позивачки простежується її трудова діяльність за професією водія міського пасажирського транспорту: з 15.07.1987р. по 31.07.2001р. та з 01.11.2011р. по даний час - у КП «Вінницька транспортна компанія»; з 21.08.2001р. по 21.07.2002р., з 27.08.2002р. по 27.07.2003р., з 02.09.2003р. по 10.07.2004р., з 10.08.2004р. по 10.06.2005р., з 05.08.2005р. по 25.04.2006р., з 13.05.2006р. по 13.04.2007р., з 12.05.2007р. по 10.04.2008р., з 13.05.2008р. по 28.06.2008р., з 29.06.2008р. по 10.04.2009р., з 04.05.2009р. по 27.08.2009р., з 13.07.2009р. по 08.01.2010р., з 09.01.2010р. по 24.06.2010р., з 29.07.2010р. по 27.06.2011р. - в Російській Федерації.

Позивачкою також надані архівні витяги з наказів по КП «Вінницька транспортна компанія»: №57 від 15.07.1987р., згідно якого підтверджується факт прийняття її на роботу на посаду водія трамвая; та №38 від 31.07.2001р., згідно якого підтверджується факт її звільнення з роботи.

З огляду на відсутність відомостей у записах трудової книжки про зайнятість заявниці перевезенням пасажирів у межах міста (що є обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах) за професією водія саме на міських маршрутах загального користування та здійснення нею регулярних пасажирських перевезень, - пільговий стаж підтверджується на підставі уточнюючих довідок про пільговий характер роботи, згідно якої визначається період роботи на посаді.

Уточнюючі довідки про пільговий характер роботи та будь-які інші документи про трудову діяльність зі шкідливими умовами праці позивачем не подавалися.

Тому, до моменту додаткового уточнення, для зарахування до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту періодів її роботи згідно записів у трудовій книжці законні підстави відсутні.

Окрім того, чинним законодавством передбачено, що страховий стаж, набутий за кордоном, починаючи з 01.01.2004р., зараховується до страхового стажу за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідного органу державної влади, на який покладено обов`язки щодо пенсійного забезпечення.

З огляду на це, для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача в Російській Федерації, починаючи з 01.01.2004р. законних підстав немає, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивачки складає 25 років 10 місяців 26 днів; пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах як водієві міського пасажирського транспорту - відсутній.

Враховуючи зазначене, Головне управління правомірно відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю у неї визначеного віку - 54 роки 6 місяців, та необхідного пільгового стажу роботи - 10 років. З огляду на викладене, представник зазначає, що у відповідача відсутній альтернативний спосіб дій у спірних правовідносинах, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач раніше зверталась до відповідача із заявою про призначення пенсії і рішенням Головного управління № 36 від 04.08.2020 року їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу.

Позивач звернулася 14.01.2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, і до заяви нею було подано довідку №1213 від 11.12.2020, що уточнює особливий характер роботи або умови праці, що необхідні для призначення пільгової пенсії і підтверджує постійну зайнятість на роботі з шкідливими умовами видану комунальним підприємством "Вінницька транспортна компанія ".

Рішенням відповідача №36 від 22.01.2021 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на відсутність у неї визначеного віку - 54 роки 6 місяців.

В рішенні зазначено, що згідно трудової книжки заявниці та довідки що уточнює особливий характер роботи або умови праці, що необхідні для призначення пільгової пенсії, простежується її трудова діяльність за професією водія пасажирського транспорту: з 15.07.1987р. по 31.07.2001р. та з 01.11.2011р. по даний час - у КП «Вінницька транспортна компанія»; з 21.08.2001р. по 21.07.2002р., з 27.08.2002р. по 27.07.2003р., з 02.09.2003р. по 10.07.2004р., з 10.08.2004р. по 10.06.2005р., з 05.08.2005р. по 25.04.2006р., з 13.05.2006р. по 13.04.2007р., з 12.05.2007р. по 10.04.2008р., з 13.05.2008р. по 28.06.2008р., з 29.06.2008р. по 10.04.2009р., з 04.05.2009р. по 27.08.2009р., з 13.07.2009р. по 08.01.2010р., з 09.01.2010р. по 24.06.2010р., з 29.07.2010р. по 27.06.2011р. - в Російській Федерації.

Чинним законодавством передбачено, що страховий стаж, набутий за кордоном, починаючи з 01.01.2004 зараховується до страхового стажу за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідного органу державної влади, на який покладено обов`язки щодо пенсійного забезпечення.

З огляду на це, для зарахування до страхового стажу періодів роботи заявниці в Російській Федерації, починаючи з 01.01.2004 законних підстав немає, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявниці складає 26 років 04 місяців 27 днів; пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах як водієві міського пасажирського транспорту - 19 років 08 місяців 11 днів.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на відсутність у неї визначеного віку - 54 роки 6 місяців.

Також зазначено, що в разі надходження документального підтвердження або надання заявницею уточнюючих довідок про пільговий характер роботи, оформлених належним чином, за всі періоди роботи зі шкідливими умовами праці; уточнюючих довідок про заробітну плату за періоди роботи в Російській Федерації, оформлених згідно встановлених вимог із зазначенням інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, - пільговий та страховий стаж буду перераховані, а дане рішення - переглянуто у відповідності до чинного законодавства.

Не погоджуючись із рішенням відповідача №36 від 22.01.2021, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

На думку позивача відповідач не врахував рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, оскільки зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення цього рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положення Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

При цьому, згідно з п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції після прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII раніше передбачений пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок було збільшено з 50 років до 55 років та збільшено стажу роботи з 20 років до 25 років. Таким чином право на пенсія набували жінки по досягненню 55 років зі стажем роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Закон № 1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (Закон № 2148) який набрав чинності 11.10.2017 року доповнено текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, ст. 114, яким визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Так, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 8 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали водіями міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та ч. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років".

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та ч. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Таким чином, вимоги вказаних законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та 55 років за ч. 8 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, в даному випадку - 50 років.

Так, у вказаних рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За таких обставин, суд вважає, що необхідно надати перевагу саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування вказаних вище норм права, на думку суду усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

При цьому, ГУ ПФУ у Вінницькій області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 22.01.2021 року № 36 зазначило, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 04 місяці 27 днів, в тому числі пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, як водієві міського пасажирського транспорту становить 19 років 08 місяців 11 днів.

Наявність вказаного пільгового стажу, крім іншого, також підтверджується довідкою від 11.12.2020 року №1213, наявною в матеріалах справи, та яка подавалась позивачкою до органу Пенсійного фонду і зазначена в тексті оскаржуваного рішення відповідача.

При цьому суд зауважує, що критично оцінює доводи поданого представником відповідача відзиву на позов, зокрема, в частині, що позивачем не подавалась уточнююча довідка про пільговий характер роботи та що в позивачки відсутній пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах як водієві міського пасажирського транспорту ( 10 років ), оскільки такі доводи суперечать висновкам самого оскаржуваного рішення від 22.01.2021 року № 36, в якому чітко зазначено про наявність у позивачки пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, як водієві міського пасажирського транспорту, - 19 років 08 місяців 11 днів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії ( 14.01.2021 ) нею було досягнуто 50-річного віку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, як водієві міського пасажирського транспорту, позивачка досягла необхідного віку ( 50 років ) та у неї був наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії, що в свою чергу вказує на обгрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Для відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №36 від 22.01.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком та, як наслідок скасування рішення, зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення - 14.01.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №36 від 22.01.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення - 14.01.2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 гривень ( дев"ятсот вісім гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21050, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна