Справа № 160/6843/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року Справа № 160/6843/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сучасна Оселя» до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеним позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №296-2/VIII від 17.12.2020 р. щодо відмови ОСББ «Сучасна Оселя» у наданні дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки на прибудинкову територію за адресою: вул.Наукова, 44, с.Дослідне, Дніпровського р-н, Дніпропетровської області на території Новоолександрівської сільської ради.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у письмовому провадженні.
Відповідач отримав ухвалу суду 05.05.2021 року, але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Згідно з ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки на прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1 на території Новоолександрівської сільської ради.
Рішенням пленарного засідання сесії Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 296-2/VIII від 17.12.2020 р. позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки на прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1 на території Новоолександрівської сільської ради, оскільки по вказаній земельній ділянці ведуться судові незавершені справи.

Позивач пов`язує порушення своїх прав з прийнятим відповідачем рішенням №296-2/VIII від 17.12.2020 р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; й) вирішення земельних спорів.

Згідно з ч.ч.1-3 та 5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради можуть передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частинами 1-4 статті 42 ЗК України земельні ділянки на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у

власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначають на підставі відповідної землевпорядної документації.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачено ст.123 ЗК України, відповідно до ч.1 якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель держави або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця

розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-

правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

(ч.3 ст.123 ЗК України).

Позивач в позовній заяві також зазначив, що 22.02.2021 р. він звернувся до відповідача із заявою щодо надання пояснень, назви, номеру, дати офіційного документу, на основі якого відповідач прийшов висновку щодо ведення судових справ по вищевказаній земельній ділянці. 19.03.2021 р. відповідач надав відповідь за вих.№ 512/2-14 у якій зазначив, що на їх звернення щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , неодноразово було здійснено виїзди постійної комісії Новоолександрівської сільської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища, після обстеження земельної ділянки та спілкування з громадянами було встановлено, що безпосередньо ОСББ «Сучасна Оселя» не має прав власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельні ділянці яка передбачається для виділення. На підставі цього постійна комісія Новоолександрівської сільської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища на черговій сесії рекомендувала депутатам Новоолександрівської сільської ради відмовити ОСББ «Сучасна оселя» в надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та ініціювати виїзд інспекції з можливістю установити факти самовільного будівництва та експлуатації об`єктів, використанню земельної ділянки відповідно до цільового призначення та у разі порушення вимог земельного законодавства рекомендувати шляхи повного усунення виявлених порушень і ліквідації їх наслідків. Таким чином, із наведеного листа та оскаржуваного рішення відповідача неможливо встановити дійсну причину відмови в наданні дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки на прибудинкову територію за адресою: вул.Наукова, 44 селище Дослідне, Дніпровського району, Дніпропетровської області, оскільки мотиви викладені в оскаржуваному рішенні відрізняються від мотивів у вищевикладеному листі відповідача.

Так дійсно, у рішенні відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою взагалі не міститься підстав для такої відмови, що є порушенням ст.123 ЗК України.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідачем взагалі не наведено жодної аргументації відмови у задоволенні заяви позивача, що є порушенням норми закріпленої ч.3 ст.123 ЗК України. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

З врахуванням викладеного, спірне рішення відповідача №296-2/VIII від 17.12.2020 року про відмову у наданні позивачу дозволу та розроблення проекту землеустрою є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню судом.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи викладене, суд задовольняє позовну заяву позивача про визнання протиправним та скасування рішення з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено, сплачений позивачем судовий збір за її подачу до суду в розмірі 2 270 грн. підлягає поверненню.

Відповідно до частин 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.» договір №35294714/20 про надання правової допомоги від 01.10.2020 року.

Згідно з актом наданих юридичних послуг до договору №35294714/20 про надання правової допомоги від 01.10.2020 року виконавець в інтересах клієнта у повному обсязі виконано:

- консультування з питань чинного законодавства України;

- моніторинг електронних реєстрів судових справ за участю осіб, вказаних Клієнтом, а саме: Єдиний державний реєстр судових рішень та Судова влада України;

Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З аналізу договору №35294714/20 про надання правової допомоги від 01.10.2020 року та акту про надання юридичних послуг від 01.02.2021 року судом встановлено, що надані позивачу послуги жодним чином не стосуються складання даної позовної заяви та представництва інтересів позивача в рамках даної адміністративної справи, а лише свідчать про надання позивачу послуг з консультування з питань чинного законодавства України та моніторингу електронних реєстрів судових справ за участю осіб, вказаних Клієнтом.

А отже суд доходить до висновку, що послуги надані за договором №35294714/20 про надання правової допомоги від 01.10.2020 року та акту про надання юридичних послуг від 01.02.2021 року не є витратами на сплату правничої допомоги, які підлягають компенсації в розумінні КАС України.

Крім того, заявлена позивачем вимога щодо компенсації 135 грн. за надання Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також є безпідставною, в силу ст.132 КАС України.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні витрат на правничу допомогу в розмірі 24 000 грн.

У зв`язку із знаходженням судді - Кучми К.С. у щорічній відпустці з 22.06.2021 року по 30.07.2021 року (включно), текст рішення складений 02.08.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №296-2/VIII від 17.12.2020 р. щодо відмови Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Сучасна Оселя» у наданні дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки на прибудинкову територію за адресою: вул.Наукова, 44, с.Дослідне, Дніпровського р-н, Дніпропетровської області на території Новоолександрівської сільської ради.

Стягнути з Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (вул.Сурська, буд.74, с.Новоолександрівка, 52070, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сучасна Оселя» (вул.Наукова, буд.44, с.Дослідне, 52071, ) судові витрати по справі в розмірі 2 270 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма