Справа № 640/23749/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ № 640/23749/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої заробітної плати,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ МВС України в м. Києві), в якому просить про:

визнання протиправними дій відповідача стосовно невиплати заробітної платні;

стягнення з ГУ МВС України в м. Києві на користь позивача невиплаченої заробітної платні в період часу з 15.06.2019 по 22.10.2019 в сумі 27 703,28 грн (без урахування обов`язкових податків та зборів).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вже неодноразово був незаконно звільнений але за рішеннями суду поновлений на посаді, проте заробітна плата йому не виплачена.

Представник відповідача у відзиві (т. 1 а.с. 112-114) стверджує про те, що у зв`язку з відсутністю штатного розпису, структурних підрозділів ГУ МВС України в м. Києві (служб), працівників міліції - ГУ МВС України в м. Києві та Святошинське РУ ГУ МВС України в м. Києві не фінансуються з Державного бюджету України з 2016 року. Асигнування на оплату праці працівників міліції відсутні. Таким чином, представник відповідача заперечує проти позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. Остання посада, яку він обіймав - начальник відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві.

04.11.2015 позивач подав до ГУ МВС у м. Києві рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за підпунктом «з» пункту 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06.11.2015 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС у м. Києві від 06.11.2015 №1016 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Не погодившись з зазначеним наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2016 у справі №826/1584/16 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/56913686) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 (т. 1 а.с. 18-20) постанову суду першої інстанції скасовано, визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ МВС у м. Києві від 06.11.2015 №1016 о/с в частині звільнення позивача з 06.11.2015 з посади начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з 06.11.2015, зобов`язано ГУ МВС України у м. Києві розглянути рапорт, поданий 04.11.2015 підполковником міліції ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з виявленням бажання проходити службу в Національній поліції України, зобов`язано ГУ МВС України у м. Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 у відповідності до порядку, передбаченого розділом VІ та пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Верховного Суду від 15.05.2019 (т. 1 а.с. 23-24) касаційну скаргу ГУ МВС України у м. Києві залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі №826/1584/16 - без змін.

На виконання зазначеної постанови Київського апеляційного адміністративного суду ГУ МВС України у м. Києві видано наказ від 30.12.2016 №49 о/с, відповідно до якого позивача поновлено на посаді начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з 06.11.2015.

Проте, наказом ГУ МВС України у м. Києві від 22.02.2017 №9 о/с ОСОБА_1 звільнено з займаної посади згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 з 06.11.2015.

Не погодившись з вказаним наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 (т. 1 а.с. 29-32), залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 (т. 1 а.с. 33-34), у справі №826/7971/17 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у м. Києві від 22.02.2017 №9 о/с про звільнення з посади начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1 , поновлено позивача на вказаній посаді з 06.11.2015, стягнуто з ГУ МВС України у м. Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.02.2017 по 26.03.2018 у розмірі 85 628 грн 32 коп. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 (т. 1 а.с. 35) відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ГУ МВС України у м. Києві на зазначені рішення та постанову.

На виконання зазначеного рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №826/7971/17 ГУ МВС України у м. Києві видано наказ від 07.05.2018 №19 о/с, відповідно до якого позивача поновлено на посаді начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Однак, наказом ГУ МВС України у м. Києві від 04.10.2018 №47 о/с звільнено позивача з 04.10.2018 з посади начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Не погодившись з таким наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 (т. 1 а.с. 53-56), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 (т. 1 а.с. 59-63), у справі №640/18874/18 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві від 04.10.2018 №47 о/с в частині звільнення позивача з 04.10.2018, поновлено позивача на посаді начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та зараховано трудовий стаж з 04.10.2018, а також стягнуто з ГУ МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.10.2018 по 14.06.2019 у розмірі 54 462,13 грн за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

З матеріалів справи видно, що наказом ГУ МВС України в м. Києві від 02.08.2019 №20 о/с (т. 1 а.с. 64), на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 у справі №640/18874/18, поновлено позивача на посаді начальника відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

В подальшому, наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.10.2019 №24 о/с (т. 1 а.с. 65) ОСОБА_1 , відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 з 22.10.2019.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати позивачу в період часу з 15.06.2019 по 22.10.2019 заробітної плати протиправними, а свої права за охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Так, відповідач не заперечує тієї обставини, що за заявлений в позовних вимогах період не виплачувалось грошове забезпечення, що свідчить про протиправність дії останнього.

Водночас, суд не може прийняти до уваги посилання позивача, як на підставу невиплати грошового забезпечення позивача, на відсутність бюджетних асигнувань та кошторису, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22.11.2017 у справі №299/967/15-ц, відповідно до якої виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до змісту пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами, заробітна плата позивачу після неодноразового поновлення на посаді, з огляду на що заробіток за час вимушеного прогулу підлягає розрахунку виходячи з розміру грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передували першому звільненню, тобто за вересень та жовтень 2015 року.

У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №826/7971/17 встановлено, що середньоденний заробіток позивача за вказаний період становив 12 592,52 грн/40 робочих днів = 314,81 грн.

Кількість робочих днів у період з 15.06.2019 по 22.10.2019 становить 88 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час невиплати за період з 15.06.2019 по 22.10.2019, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 27 703,28 грн (88 робочих днів * 314,81 грн).

Разом з тим, позовна вимога в частині стягнення без урахування обов`язкових податків та зборів задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до вимог Податкового кодексу України, зокрема, статей 162, 163, пункту 161 підрозділу 10, позивач є платником податків і зборів, а вказана сума об`єктом оподаткування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки з матеріалів справи вбачається вчинення відповідачем дій, які не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пунктом 4 частини 3 статті 2 КАС України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання, а також з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправними дій відповідача стосовно невиплати заробітної плати позивачу за період з 15.06.2019 по 22.10.2019, стягнення з ГУ МВС України в м. Києві на користь позивача невиплаченої заробітної плати за період з 15.06.2019 по 22.10.2019 в сумі 27 703,28 грн за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та нарахування єдиного соціального внеску.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, останній не підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої заробітної плати, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві стосовно невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15.06.2019 по 22.10.2019.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 15.06.2019 по 22.10.2019 в сумі 27 703,28 грн (двадцять сім тисяч сімсот три гривні двадцять вісім копійок) за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та нарахування єдиного соціального внеску.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 08592201).

Суддя О.М. Чудак