Справа № 826/13272/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ № 826/13272/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
2. Фонду соціального захисту інвалідів,
3. Міністерства соціальної політики України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач 1, Департамент), Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - відповідач 2, ФСЗІ), Міністерства соціальної політики України (далі по тексту - відповідач 3, Мінсоцполітики), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Мінсоцполітики, що полягає у незатвердженні тендерної документації про умови проведення публічної закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю;

- визнати протиправною бездіяльність ФСЗІ, що полягає у непроведенні тендерних процедур щодо закупівлі автомобілів для інвалідів;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту, що полягає у ненаданні позивачу як інваліду І групи позачергово автомобіля;

- зобов`язати Департамент позачергово надати позивачу автомобіль відповідно до статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач як інвалід І групи має право на позачергове отримання автомобіля, проте, внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів вказане право не може бути реалізоване протягом тривалого часу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/13272/17.

Департаментом подано заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач 1 не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки ним дотримується процедура забезпечення автомобілями інвалідів, проте, у зв`язку з тим, що з 2013 року автомобілі відповідачем 3 не виділялись, відповідач 1 не може забезпечити ними позивача. При надходженні на адресу Департаменту автомобілів від Мінсоцполітики для забезпечення інвалідів м. Києва, питання забезпечення спецтранспортом буде розглядатись у встановленому порядку.

Відповідач 3 подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки Мінсоцполітики не має повноважень затверджувати тендерну документацію інших замовників; Мінсоцполітики не здійснює закупівлю автомобілів для осіб з інвалідністю, не є членом тендерного комітету, а отже не здійснює процедури закупівлі, передбачені чинним законодавством в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, Мінсоцполітики подано заяву про заміну неналежної сторони, в якій просить замінити відповідача 3 на належну сторону, що виступає в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, мотивоване тим, що відповідач 3 з межах заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо незатвердження тендерної документації про умови проведення публічної закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю не є належним відповідачем, оскільки замовником у даному випадку виступає ФСЗІ.

З приводу вказаної заяви суд зазначає таке.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Оскільки позивач під час судового розгляду справи не змінював склад відповідачів, не уточнював позовні вимоги шляхом, зокрема, виключення Мінсоцполітики зі складу відповідачів, суд вважає, що клопотання відповідача про заміну неналежної сторони не підлягає задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року розгляд адміністративної справи №826/13272/17 призначено за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Департаментом подано відзив на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач 1 не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав, викладених у запереченнях.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву та відповідних доказів до суду не надав, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи довічно, ступінь втрати працездатності 90%, захворювання пов`язане з роботами ЛНА на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №132284, довідкою серії АА №0651695.

Заявою від 24 квітня 2017 року позивач звернувся до Мінсоцполітики з проханням допомогти із забезпеченням автомобіля.

Листом від 04 травня 2017 року №КЦ 11-65 Мінсоцполітики повідомив, що з 2013 року автомобілі для забезпечення інвалідів м. Києва відповідачем 3 не виділялись; при надходженні на адресу Департаменту автомобілів від Мінсоцполітики для забезпечення інвалідів м Києва, питання забезпечення спецтранспортом буде розглядатися у встановленому порядку.

Листом від 16 травня 2017 року №472/0/132-17/172 Мінсоцполітики на звернення позивача щодо сприяння у забезпеченні його автомобілем вказало, що за інформацією, яка знаходиться і Централізованому банку даних х проблем інвалідності позивач як особа з інвалідністю ІІ групи з 05 квітня 2011 року числиться на обліку для забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням; на даний час облікова черга позивача серед осіб, які мають право на забезпечення автотранспортом у позачерговому порядку - 493. На розв`язання питань, пов`язаних із забезпеченням автотранспортом усіх осіб з інвалідністю, які мають на це право, з Державного бюджету України необхідно виділити більше 11 млрд грн. Протягом останніх трьох років кошти з Державного бюджету на придбання автомобілів для осіб з інвалідністю не виділялися; на 2017 рік у державному бюджету на зазначені цілі коштів також не передбачено. З урахуванням викладеного позивача буде забезпечено автотранспортом у порядку черговості відповідно до вимог чинного законодавства при виділенні необхідних бюджетних коштів.

Листом Мінсоцполітики від 28 серпня 2017 року №874/0/131-17/172 на адвокатський запит щодо виділення у 2016-2017 роках коштів із державного бюджету для придбання автомобілів особам з інвалідністю, які перебувають на черзі в органах соціального захисту заселення повідомлено, що у 2016 році Мінсоцполітики на забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями за державною програмою 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» із загального фонду державного бюджету кошти не були передбачені; водночас, із спеціального фонду державного бюджету були передбачені кошти у сумі 63 050 тис. грн. (зі змінами), за рахунок яких планувалося забезпечити автомобілями 375 осіб з інвалідністю. У зв`язку з тим, що для участі у торгах було подано менше 2 пропозицій конкурсних торгів та невідповідністю поданих пропозицій вимогам заявника, 2 процедури закупівлі були відмінені, тому Фондом соціального захисту інвалідів кошти спеціального фонду у сумі 63 050 тис. грн не були використані. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» Мінсоцполітики за бюджетною програмою 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» за напрямом «Забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями» із загального фонду державного бюджету кошти не передбачено, водночас, у спеціальному фонді державного бюджету передбачено кошти у сумі 2 675,5 тис. грн для забезпечення автомобілями орієнтовно 14 осіб з інвалідністю. З інших питань, порушених у запиті, відповідь буде надано Фондом.

Листом від 12 вересня 2017 року №1/8-73/06-01 на адвокатський запит повідомлено, що ФСЗІ є відповідальним виконавцем бюджетної програми КПКВК 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» за напрямом «Забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за програмою КПКВК 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» за напрямом «Забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями» затверджені бюджетні призначення на здійснення капітальних видатків для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями у сумі 2675,5 тис. грн. За рахунок спеціального фонду заплановано придбати 14 автомобілів для осіб з інвалідністю. У 2017 році відділом проведення тендерних процедур та господарського забезпечення планувалось оголошення процедури закупівлі автомобілів. З огляду на викладене, питання забезпечення ОСОБА_1 автомобілем буде вирішуватися в установленому порядку відповідно до чинного законодавства та в порядку черговості.

Листом Мінсоцполітики від 25 липня 2017 року №786/0/132-17/172 до ФСЗІ вказано, що, зокрема, питання затвердження тендерної документації про умови проведення публічної закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю не є актуальним та не відповідає політиці Мінсоцполітики.

Вважаючи бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Мінсоцполітики, що полягає у незатвердженні тендерної документації про умови проведення публічної закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 14 січня 2011 року №129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 року за №528/19266 (далі по тексту - Положення) ФСЗІ є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики).

Відповідно до пункту 5 Положення основними завданнями Фонду є: фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні; забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема створення робочих місць.

Положеннями пункту 6 Положення визначено, зокрема, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює фінансування програм щодо соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю, забезпечення їх санаторно-курортним лікуванням, автомобілями, технічними та іншими засобами реабілітації, у тому числі виробами підвищеної функціональності за новітніми технологіями та технологіями виготовлення, що відсутні в Україні, учасників антитерористичної операції, які втратили функціональні можливості кінцівок, перерахування коштів підприємствам за видані технічні та інші засоби реабілітації, а також заміну приймальної гільзи (куксоприймача) учасникам антитерористичної операції, які втратили функціональні можливості кінцівок, і надання послуг із їх післягарантійного ремонту.

Механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - автомобіль) інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано (далі - місце реєстрації) в Україні в установленому законодавством порядку визначено Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі по тексту - Порядок №999).

Відповідно до пункту 2 Порядку №999 фінансування витрат, пов`язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, здійснюється для осіб, інвалідність яких пов`язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - інваліди унаслідок трудового каліцтва), - за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування); для інших інвалідів - за рахунок коштів, передбачених на цю мету у державному бюджеті, та інших не заборонених законодавством джерел.

Мінсоцполітики за передбаченою законом про Державний бюджет України на відповідний рік бюджетною програмою для фінансування забезпечення інвалідів автомобілями перераховує кошти на рахунок, відкритий органами Казначейства Фонду соціального захисту інвалідів.

Закупівля робіт і послуг з виготовлення і поставки автомобілів за рахунок державних коштів здійснюється Фондом соціального захисту інвалідів та Фондом соціального страхування відповідно до законодавства.

Оплату робіт з виготовлення і поставки автомобілів здійснює Фонд соціального захисту інвалідів та Фонд соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Положеннями пункту 9, 28, 29 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі).

Тендерна документація - документація щодо умов проведення публічних закупівель, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу на веб-порталі Уповноваженого органу та авторизованих електронних майданчиках. Тендерна документація не є об`єктом авторського права та/або суміжних прав.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що саме ФСЗІ виступає замовником в межах торгів із закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю в межах спірних відносин. При цьому, положеннями законодавства не встановлено необхідності затвердження відповідачем 3 тендерної документації ФСЗІ із закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю як необхідної складової здійснення тендерної процедури.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачем 3 не порушено права та законні інтереси позивача, з урахуванням чого позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльності Мінсоцполітики, що полягає у незатвердженні тендерної документації про умови проведення публічної закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ФСЗІ, що полягає у непроведенні тендерних процедур щодо закупівлі автомобілів для інвалідів, суд зазначає таке.

Положеннями статті 11 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що для організації та проведення процедур закупівель замовник утворює тендерний комітет (комітети) або визначає уповноважену особу (осіб).

Тендерний комітет діє на засадах колегіальності та неупередженості.

Тендерний комітет або уповноважена особа (особи): планує закупівлі, складає та затверджує річний план закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель; забезпечує рівні умови для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця; забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених цим Законом; забезпечує оприлюднення інформації та звіту щодо публічних закупівель відповідно до Закону; здійснює інші дії, передбачені цим Законом.

Згідно частин першої, другої статті 12 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Замовник здійснює процедури закупівлі, передбачені частиною першою цієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

Наведене свідчить, що на ФСЗІ, як замовника процедури закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю в межах спірних відносин для організації, покладено обов`язок створення тендерного комітету, який, в свою чергу, планує закупівлі, складає та затверджує річний план закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель.

При цьому, положеннями законодавства не встановлено обов`язок, зокрема, для ФСЗІ як замовника процедури закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю, на здійснення певної кількості процедур закупівель як необхідної умови для виконання покладених на них обов`язків щодо закупівлі автомобілів для осіб з інвалідністю.

Матеріали справи свідчать, що:

- відповідно до листа Мінсоцполітики від 28 серпня 2017 року №874/0/131-17/172 повідомлено, зокрема, що у 2016 році Мінсоцполітики на забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями за державною програмою 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» із загального фонду державного бюджету кошти не були передбачені; водночас, із спеціального фонду державного бюджету були передбачені кошти у сумі 63 050 тис. грн. (зі змінами), за рахунок яких планувалося забезпечити автомобілями 375 осіб з інвалідністю. У зв`язку з тим, що для участі у торгах було подано менше 2 пропозицій конкурсних торгів та невідповідністю поданих пропозицій вимогам заявника, 2 процедури закупівлі були відмінені, тому Фондом соціального захисту інвалідів кошти спеціального фонду у сумі 63 050 тис грн. не були використані;

- відповідно до листа від 12 вересня 2017 року №1/8-73/06-01 за рахунок спеціального фонду заплановано придбати 14 автомобілів для осіб з інвалідністю. У 2017 році відділом проведення тендерних процедур та господарського забезпечення планувалось оголошення процедури закупівлі автомобілів.

Тобто, відповідачем 2 вчинялися дії, спрямовані на проведення тендерних процедур щодо закупівлі автомобілів для інвалідів. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів оскарження вказаних процедур.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у діях відповідача 2 у межах спірних відносин відсутні ознаки бездіяльності щодо непроведення тендерних процедур щодо закупівлі автомобілів для інвалідів, а отже позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту, що полягає у ненаданні позивачу як інваліду І групи позачергово автомобіля, суд зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку №999 визначено, що підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку.

Незалежно від медичних показань мають право на забезпечення автомобілями, зокрема, інваліди I та II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1).

Згідно пункту 4 Порядку №999 розподіл автомобілів, придбаних для інвалідів за рахунок коштів, зазначених у пунктах 2 і 18 цього Порядку, здійснюється відповідно структурними підрозділами соціального захисту населення і управліннями виконавчої дирекції у такому співвідношенні:

1) 50 відсотків - особам, що мають право на першочергове забезпечення автомобілями;

2) 30 відсотків - особам, що мають право на позачергове забезпечення автомобілями;

3) 20 відсотків - особам усіх інших категорій, що забезпечуються автомобілями у порядку загальної черги.

У разі відсутності на обліку для забезпечення автомобілями (далі - облік) інвалідів, зазначених у підпункті 1, автомобілі розподіляються серед інвалідів, зазначених у підпунктах 2 і 3, у співвідношенні відповідно 60 і 40 відсотків.

Рішення про розподіл автомобілів та забезпечення ними інвалідів затверджуються наказами структурних підрозділів соціального захисту населення, а у разі придбання автомобілів за рахунок коштів Фонду соціального страхування - наказами управлінь виконавчої дирекції.

Пунктом 25 Порядку №999 визначено, що позачергово автомобілі отримують, зокрема, незалежно від наявності медичних показань для забезпечення автомобілем: інваліди I групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: позачергове безоплатне забезпечення автомобілем осіб з інвалідністю I групи незалежно від наявності медичних показань та осіб з інвалідністю II групи за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, відсутності у них протипоказань до керування автомобілем; позачергове пільгове забезпечення автомобілем осіб з інвалідністю II групи за наявності медичних показань та протипоказань до керування з правом передачі керування автомобілем члену сім`ї. Особи з інвалідністю II групи за відсутності відповідних медичних показань мають право на безоплатне або на пільгових умовах забезпечення автомобілем, а також особи з інвалідністю III групи за наявності медичних показань - на забезпечення автомобілем та відсутності протипоказань до керування ним - на пільгових умовах у порядку загальної черги. Порядок та умови забезпечення автомобілем визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 22) позачергове безоплатне забезпечення автомобілем (за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем) на термін експлуатації до десяти років (з наступною заміною на новий), виплата компенсації на бензин (пальне), ремонт, технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особи з інвалідністю внаслідок війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, безоплатно забезпечуються автомобілем першочергово із числа позачерговиків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що за інформацією, яка знаходиться у Централізованому банку даних з проблем інвалідності позивач як особа з інвалідністю ІІ групи з 05 квітня 2011 року числиться на обліку для забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням; облікова черга позивача серед осіб, які мають право на забезпечення автотранспортом у позачерговому порядку станом на дату звернення до суду - 493.

При цьому, відповідачами не заперечується право позивача на позачергове отримання автомобіля відповідно до положень Порядку №999, законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд зазначає, що відповідно до положень Порядку №999 передумовою для розподілу автомобілів, придбаних для інвалідів та, як наслідок, забезпечення позивача автомобілем є його придбання за рахунок коштів, зазначених у пунктах 2 та 18 Порядку.

Проте, Департамент зазначає, що з 2013 року автомобілі для забезпечення інвалідів м. Києва не виділялись. Зазначене підтверджується також Мінсоцполітики.

Згідно з абзацом 8 пункту 2 Порядку №999 закупівля робіт і послуг з виготовлення і поставки автомобілів за рахунок державних коштів здійснюється Фондом соціального захисту інвалідів та Фондом соціального страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 6 пункту 2 Порядку №999 Мінсоцполітики за передбаченою законом про Державний бюджет України на відповідний рік бюджетною програмою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями перераховує кошти на рахунок Фонду соціального захисту інвалідів, відкритий органами Казначейства.

Пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що придбання Фондом соціального захисту інвалідів автомобілів для інвалідів та інші заходи щодо соціального захисту інвалідів (за рахунок джерел, визначених пунктом 1 статті 11 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» таким джерелом є кошти від сплати інвалідами часткової вартості автомобілів та кошти від реалізації автомобілів, повернутих інвалідами.

Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України» зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, суд вважає, що в межах спірних відносин відсутня бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні позивачу як інваліду І групи позачергово автомобіля.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту, що полягає у ненаданні позивачу як інваліду І групи позачергово автомобіля не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання Департаменту позачергово надати позивачу автомобіль відповідно до статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також не підлягають задоволенню, оскільки, як вже зазначалося судом, передумовою для розподілу автомобілів, придбаних для інвалідів та, як наслідок, забезпечення позивача автомобілем, є його придбання.

Крім того, відповідно до матеріалів справи позивач за інформацією, яка знаходиться у Централізованому банку даних з проблем інвалідності як особа з інвалідністю ІІ групи з 05 квітня 2011 року числиться на обліку для забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням; облікова черга позивача серед осіб, які мають право на забезпечення автотранспортом у позачерговому порядку станом на дату надання відповіді становила 493. Таким чином, у суду відсутні повноваження на обмеження права інших осіб з інвалідністю, які мають право на забезпечення автотранспортом у позачерговому порядку та знаходяться у черзі перед позивачем.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська