Справа № 540/3274/21
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3274/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із скаргою до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), за участю третьої особи - Управління патрульної поліції в Рівненській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 27.09.2018 № 55553617 про повернення виконавчого документу.

Ухвалою від 13.07.2021 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 02.08.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконанні у Олешківському РВ ДВС перебувало ВП № 55553617 по примусовому виконанню постанови Управління патрульної поліції Рівне ДПП № АР 680108 від 09.05.2017, якою з ОСОБА_1 стягнутий штраф на користь Держави за порушення правил дорожнього руху у розмірі 510,00 грн. Постановою державного виконавця від 27.09.2018 виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про існування постанови патрульної поліції АР № 680108 від 09.05.2017 про стягнення з нього штрафу позивач не знав, також не знав про відкриття виконавчого провадження, оскільки не отримував вказаних постанов. Позивач мав намір сплати вищевказаний штраф, необхідні витрати виконавчого провадження та отримати підтвердження закриття відносно нього виконавчого провадження, однак, від начальника відділу отримав пояснення, що це здійснити неможливо, оскільки виконавче провадження закрите, виконавчий документ повернутий на адресу стягувача. Також, позивачу було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. Отримавши вказану відмову, позивач звернувся до суду із даним позовом для поновлення, на його думку, порушених прав. У зв`язку із викладеним, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Для встановлення підстав прийняття спірної постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, суд ухвалою від 02.08.2021 зобов`язав відповідача надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 55553617.

Відповідач ухвалу суду від 02.08.2020 отримав, проте на час винесення рішення не надав копій витребуваних документів, пояснивши, що матеріали виконавчого провадження № 55553617 знищенні, у зв`язку із закінченням строку зберігання. На підтвердження зазначеного відповідач надав суду копію акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 05.02.2020 із переліком проваджень, які підлягали знищенню, в тому числі ВП № 55553617.

Крім того, 12.08.2021 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому ВДВС заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що твердження позивача про неотримання ним постанов про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документу є надуманим та необгрунтованим. Тому, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Із врахуванням наведених процесуальних норм, суд розглядає справу за наявними у ній доказами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд встановив наступне.

27.09.2018 державний виконавець Олешківського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Трембач М.В. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55553617 з примусового виконання постанови УПП Рівне ДПП від 09.05.2017 № АР 680108 про накладення штрафу у розмірі 510,00 грн.

Як зазначено у постанові від 27.09.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, у результаті вжитих державним виконавцем заходів у боржника - ОСОБА_1 відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу.

Позивач вважає, що відповідач протиправно повернув виконавчий документ стягувачеві, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначає, що він мав намір добровільно сплатити суму штрафу за виконавчим провадженням № 55553617, необхідні витрати виконавчого провадження та отримати підтвердження закриття відносно нього виконавчого провадження. Однак, від начальника Олешківського ВДВС отримав пояснення, що це здійснити неможливо оскільки виконавче проваження № 55553617 закрите, виконавчий лист повернутий на адресу стягувача та виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання. Порушення своїх прав позивач вбачає в тому, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 55553617 від 02.02.2018 він не отримував. Зазначає, що адреса у постанові про відкриття провадження та дійсна адреса проживання позивача співпадають. Тому, вважає, що причиною не отримання ним цієї постанови є той факт, що вона не направлялась рекомендованим листом з повідомленням. Також, позивач звертає увагу на те, що державний виконавець жодного разу не здійснив вихід за адресою його проживання, не перевірив, чи працює він, не виніс постанови про звернення стягнення на його заробітну плату та не перевірив майновий стан боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, суд встановив, що матеріали даної справи не містять документів, які б підтверджували факт наявності у позивача на час прийняття оспорюваної постанови майна, на яке могло бути звернено стягнення.

Разом з цим, позивач не надав суду доказів того, що відповідач при прийнятті постанови про повернення виконавчого документу стягувачу не встановив факт наявності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та здійснені виконавцем відповідно до Закону № 1404-VIII заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як повідомив Олешківський відділ державної виконавчої служби матеріали виконавчого провадження № 680108 знищенні, у зв`язку із закінченням строку зберігання, тому надати документи, які підтверджують законність винесення оспорюваної постанови немає можливості.

Відповідно до пунктів 1-3 Розділу IX Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями" від 07.06.2017 № 1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством (наприклад, обчислення строку зберігання виконавчого провадження, яке завершене (виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання) у 2016 році, починається з 01 січня 2017 року.

Отже, обставини справи, а також, Акт про вилучення виконавчих проваджень від 05.02.2020 свідчать про те, що виконавче провадження № 55553617 щодо позивача було завершене і після закінчення строку зберігання знищене.

Проте, позивач майже через 3 роки звертається до суду про скасування постанови про повернення виконавчого документа від 27.09.2018 винесеного в рамках виконавчого провадження № 55553617, яке знищене 05.02.2020, у зв`язку із закінченням строку зберігання, не надавши, при цьому, доказів сплати суми штрафу.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі відсутності (у зв`язку із закінченням терміну зберігання) у відповідача доказів, які можуть підтвердити правомірність позовних вимог, позивач має самостійно надати докази на обґрунтування позову. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позивач має доводити доказами обставини порушення його прав, що є підставою для його звернення до суду.

Разом із тим, позивач, звертаючись до суду, жодними доказами не підтвердив обставини, зазначені у позові, які, на його думку, є підстаою для скасування постанови Олешківського ВДВС від 27.09.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Також позивач не обгрунтовує обставин того, в чому саме постанова про повернення виконавчого документу стягувачу порушує права ОСОБА_1 .

Частиною першою ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення порушуються права позивача таким рішенням.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте, саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у спосіб прийняття відповідного рішення.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду саме оспорюваним рішенням.

Тобто, позивач повинен довести, що оспорюване рішення призвело до виникнення певних негативних наслідків щодо охоронюваних законом прав позивача.

Верховний Суд у справі № 1340/4630/18 зазначив, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд відмічає, що позивач не навів жодних обставин та не надав доказів порушення оспорюваним рішенням його суб`єктивних прав, не зазначив, також, негативних наслідків такого рішення щодо нього самого.

Варто відмітити про невідповідність обраного позивачем способу захисту його права.

Обгрунтування позовних вимог побудовані на необізнаності позивача про існування ВП № 55553617 унаслідок недотримання відповідачем вимог Закону № 1404-VIII щодо надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження № 55553617, тобто постанови, яка не є предметом оскарження.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд не вбачає ознак протиправності в діях відповідача при прийнятті спірної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову.

За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню на його користь.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у задоволенні позовних вимог до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 105000000