Справа № 640/24641/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 640/24641/20

адміністративне провадження № К/9901/27348/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд),

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в справі №640/24641/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо непоновлення на посаді відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 24 липня 2020 року по 12 жовтня 2020 року в сумі 481674, 48 грн;

- стягнути середній заробіток (з розрахунку 8601,33 грн помножити на кількість робочих днів) за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 13 жовтня 2020 року по день постановлення рішення у справі або день поновлення на посаді;

- стягнути моральну шкоду у сумі 90000, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора України щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2020 року в справі №640/154/20 за період із 24 липня 2020 року по 13 листопада 2020 року у розмірі 118380,71 грн;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року скасовано в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн і в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишено без змін.

23 липня 2021 року до Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в справі №640/24641/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо непоновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення середнього заробітку; стягнення моральної шкоди.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора Відділу нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту, Управління нагляду та інформаційно-аналітичної роботи у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту, Департаменту нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень ОСОБА_1 зазначає застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо обчислення суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення із урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, викладеного у постановах Верховного Суду: від 07 жовтня 2020 року (справа №826/25472/15); від 15 квітня 2020 року (справа №826/15725/17); від 06 серпня 2019 року (справа №0640/4691/18); від 16 вересня 2020 року (справа №140/3020/19); від 15 квітня 2020 року (справа №826/15725/17); від 10 вересня 2020 року (справа №280/2659/19); від 06 серпня 2019 року (справа №824/971/16-а); від 03 жовтня 2019 року (справа №804/8042/17); від 06 серпня 2020 року (справа №824/971/16-а); від 10 вересня 2020 року (справа №280/2659/19); від 17 червня 2020 року (справа №820/1505/18); від 03 жовтня 2019 року (справа №804/8042/17); від 22 травня 2019 року (справа №572/2429/15-ц); від 13 травня 2020 року (справа №826/1001/16); від 21 серпня 2020 року (справа №540/953/19), а також в ухвалі Верховного Суду від16 березня 2021 року (справа №826/17607/14).

Зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для застосування коефіцієнта коригування заробітної плати, передбаченого пунктом 10 розділу IV постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» і не застосував коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів прокурора.

Суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності підстави для касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки правовідносини у справах, на які він посилається, не є подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року (справа №826/17607/14) відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі, а відтак відповідні висновки щодо застосування норми права у ній не висловлювалися, Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування її висновків судом апеляційної інстанції.

Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 248, 328, 329, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в справі №640/24641/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська