Справа № 240/6366/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Житомир справа № 240/6366/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому вона просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури, яка відповідно до ст. 52 КАСУ з 11.09.2020 є правонаступником прокуратури Житомирської області, щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме: невиплати йому частини заробітної плати - посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за період з 01.07.2015 по 20.07.2016, та зобов`язати відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 164816,00 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської обласної прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 26.10.2014 до 31.12.2016 (з 01.01.2017 вже діяла нова редакція статті з урахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VІІІ від 06.12.2016) ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" встановлювала, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Саме у цих розмірах відповідач і мав виплачувати їй заробітну плату, чого ним зроблено не було. Протиправною бездіяльністю відповідача позивачу завдано шкоду у заявленій сумі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведенням судового засідання у порядку письмового провадження.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Правова норма п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, що стосується норм і положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", визнана неконституційною з 26.03.2020. За таких обставин, вважає, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення. Житомирська обласна прокуратура фінансується головним розпорядником коштів відповідно до чинного законодавства. Структура та умови оплати праці з 14.06.2012 встановлюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Згідно статті 81 Закону України "Про прокуратуру" кошторис із заробітної плати для працівників прокуратури Житомирської області обласною прокуратурою не затверджувався, фінансування не здійснювалося, заробітна плата не нараховувалася, тому відповідач вважає, що позивач із зазначеного питання повинна звернутися до Головного розпорядника коштів - Офісу Генерального прокурора.

Позивач у відповіді на відзив просить позов задовольнити. Зазначає, що діями та рішеннями держави було порушено право власності позивача (правомірні очікування позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованому ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за період роботи у органах прокуратури не були реалізовані державою), чим завдано майнову шкоду ОСОБА_2 . Вказує, що вона перебувала у трудових відносинах саме з прокуратурою Житомирської області, правонаступником якої є Житомирська обласна прокуратура, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 , яка наявна у матеріалах справи. Суб`єктом нарахування та виплати заробітної плати позивачу була саме прокуратура Житомирської області, тобто джерелом доходу позивача була заробітна плата, виплачена юридичною особою - прокуратурою Житомирської області.

Керуючись приписами частини 3 статті 194, частини 9 статті 205, частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляд справи у порядку письмового провадження.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.06.2012 до 20.07.2016 працювала в органах прокуратури Житомирської області на різних прокурорсько-слідчих посадах.

Наказом прокурора Житомирської області від 19.07.2016 №270-к ОСОБА_1 звільнено займаної посади та органів прокуратури Житомирської області у порядку переведення до органів прокуратури міста Києва на підставі частини п`ятої статті 36 КЗпП України.

Адвокат в інтересах ОСОБА_1 звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи в органах прокуратури Житомирської області.

Листом Житомирської обласної прокуратури від 26.02.2021 №21-108 вих-21 позивача повідомлено, що з 25.06.2012 по 31.08.2015 ОСОБА_1 займала посаду прокурора місцевої прокуратури і її посадовий оклад згідно постанови від 31.05.2012 №505 становив 1314,00 грн., а з 01.09.2015 по 30.11.2015 ОСОБА_1 займала посаду старшого прокурора місцевої прокуратури і її посадовий оклад згідно постанови від 31.05.2012 №505 становив 1378,00 грн. З 01.12.2015 по 14.12.2015 позивач займала посаду прокурора місцевої прокуратури і її посадовий оклад згідно постанови від 01.12.2015 №1013 становив 1724,00 грн. З 15.12.2015 по 20.07.2016 займала посаду прокурора місцевої прокуратури і її посадовий оклад згідно постанови від 30.09.2015 №763, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505, становив 2048,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 8 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру").

У відповідності до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальну заробітну плату у 2015 році встановлено у місячному розмірі: з 1 січня 1218 гривень, з 1 вересня 1378 гривень.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальну заробітну плату у 2016 році встановлено у місячному розмірі: з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня 1600 гривень.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За змістом частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з ч. 2 ст. 89 Закону України "Про прокуратуру" функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Статтею 90 вказаного Закону визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Закон України від 28.12.2014 № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийняті пізніше Закону України 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", а тому у 2015 році норми і положення Закону України "Про прокуратуру" щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

Отже, аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №807/1171/16.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Позивач у позовній заяві зазначила про те, що їй завдано шкоду неконституційним актом.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно ч. 3 ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Разом з тим, позивач просить відшкодувати завдану їй шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати, однак суд вважає, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати не може вважатися збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

У тексті рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України втратили чинність саме з цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 28.01.2021 у справі №560/703/20.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що враховуючи відсутність у відповідача права на здійснення перерахунку та виплату посадового окладу позивачу самостійно, без відповідного правого врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України у іншому розмірі, ніж встановлений постановою Кабінету Міністрів України №505, та враховуючи те, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки вони виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Повне судове рішення складене 17.08.2021.

Суддя Н.М. Майстренко