Справа № 640/22778/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ № 640/22778/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,
розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі по тексту також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 березня 2019 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 березня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено суми індексації грошового забезпечення за спірний період; індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/22778/19 за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів усіх рівнів, проте, фонд грошового забезпечення відповідача у спірний період не дозволяв проведення індексації грошового забезпечення.

У відповіді на відзив позивач вказав, що відзив відповідача є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 15 березня 2019 року позивача звільнено наказом Міністерства оборони України від 06 березня 2019 року №111 з військової служби у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 січня 2017 року №4 позивача, призначеного наказом Міністерства оборони України від 21 грудня 2016 року №1211 на посаду заступника начальника Центрального управління речового забезпечення Збройних Сил України вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби (м. Київ).

Листом військової частини НОМЕР_2 від 16 жовтня 2019 року №313/9/7937 на звернення позивача щодо виплати йому індексації грошового забезпечення та надання додаткових відпусток за період з 23 березня 2016 року по 05 січня 2017 року повідомлено, що відповідно до рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_3 відкрила самостійне фінансове господарство з 01 квітня 2019 року, до цієї дати виплату коштів військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 здійснював відповідач; враховуючи зазначене, звернення позивача надіслано за належністю до фінансового управління Генерального штабу ЗСУ.

Листом Тилу ЗСУ від 10 жовтня 2019 року №341/11/4787 на заяву позивача щодо нарахування і виплати йому індексації грошового забезпечення повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 не має правового статусу юридичної особи, а відповідно власного фінансового органу, нарахування і виплата грошового забезпечення, інших соціальних виплат особовому складу проводиться відповідачем.

Листом відповідача від01 листопада 2019 року №305/1930 на заяви позивача щодо нарахування та виплати позивачу, зокрема, індексації грошового забезпечення, повідомлено, що виділений у 2016 2017 роках фінансовий ресурс для здійснення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям управління, зарахованим на фінансове забезпечення до фінансового управління Генерального штабу ЗСУ не дозволяв проводити його індексацію, а отже відповідач не має законних підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 23 березня 2016 року по 05 січня 2017 року.

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У той же час, нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, є Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Аналіз наведених законодавчих положень вказує, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

При цьому, суд визначає необґрунтованими посилання відповідача щодо проведення індексації грошових доходів виключно за наявності на це коштів та у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, оскільки частиною шостою статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує лише на джерела походження цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на роз`яснення Міністерства соціальної політики України, згідно яких проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, оскільки обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законами № 2011-XII та № 1282-XII. В свою чергу, роз`яснення Міністерства соціальної політики України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23 березня 2016 року по 05 січня 2017 року є протиправними, а отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо оскаржуваного періоду не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 22 березня 2016 року та з 06 січня 2017 року по 15 березня 2019 року, суд зазначає, що із відповіді відповідача вбачається, що позивач звертався із запитом про індексації грошового забезпечення лише за період з 23 березня 2016 року по 05 січня 2017 року. Проте, у зв`язку з тим, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, враховуючи те, що ОСОБА_1 не звертався до відповідача з проханням провести індексацію грошового забезпечення за вказаний період, позовні вимоги у цій частині є такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 22 березня 2016 року та з 06 січня 2017 року по 15 березня 2019 року.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що, оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація не нарахована та не виплачена, відмова відповідача у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною бездіяльністю відповідача в частині періоду не нарахування та невиплати 1 січня 2016 року по 22 березня 2016 року та з 06 січня 2017 року по 15 березня 2019 року.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 березня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23 березня 2016 року по 05 січня 2017 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 22 березня 2016 року та з 06 січня 2017 року по 15 березня 2019 року.

4. Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 березня 2019 року.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.
Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ).

Суддя Н.А. Добрівська