Справа № 420/8004/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8004/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання недійсними та скасування рішень №66 від 13.11.2020 року, №66 від 19.02.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 травня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просить:

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 13.11.2020 року яким відмовлено ОСОБА_1 в призначення їй пенсії за вислугу років;

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 19.02.2021 року яким відмовлено ОСОБА_1 в призначення їй пенсії за вислугу років;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про зарахування страхового стажу та сплату періодичних соціальних платежів застрахованої особи ОСОБА_1 , номер облікової картки застрахованої особи НОМЕР_1 , за 2005, 2006, 2007, 2008 та 2009 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 07.11.2020 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивачка зазначає, що їй відмовлено в призначені пенсії за вислугу років з тих мотивів, що Реабілітаційно-косметологічне підприємство у формі ТОВ «Космея», в якому вона працювала з 19.03.1996 року по 21.07.2020 року (24 роки та 4 місяці), на думку відповідача відсутнє у Переліку закладів охорони здоров`я оскільки за наданими акредитаційними сертифікатами відповідач не може визначити, до якого типу закладу охорони здоров`я належить дана установа.

Таким чином, позивачка вважає, що винесені рішення суперечать діючому законодавству та грубо порушують соціальні права ОСОБА_1 .

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що рішенням від 13.11.2020 року №66 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж.

До спеціального стажу не зараховано період роботи в ООО «Космелія» з 19.03.1996 року по 11.10.2017 рік, оскільки заклад не відноситься до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та захисту населення посад, робота на яких дає право за вислугу років затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 04.11.1993 року №909 (зі змінами затверджено найменування закладів і установ в розділі «Охорона здоров`я» - лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особового типу.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання недійсними та скасування рішень №66 від 13.11.2020 року, №66 від 19.02.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху з підстав недотримання позивачкою вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачці 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачка усунула недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

16 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з копією пенсійної справи позивачки на 32 арк. (вхід. №31476/21).

Станом на 16 серпня 2021 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , позивачка працювала: у період з 04.08.1984 року по 24.10.197 року в міській клінічній лікарні №11; у період з 04.11.1987 року по 18.03.1996 року в стоматологічній лікарні №3 м. Одеси; у період з 19.03.1996 року по 21.07.2020 рік в ТОВ «КОСМЕЯ» (а.с.25-26).

07.11.2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Рішенням від 13.11.2020 року за №66 ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено позивачці в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, що до стажу вислуги років не враховано період з 19.03.1996 року на посаді старшої медичної сестри в ООО «КОСМЕЛІЯ», оскільки заклад не відноситься до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту (а.с.34 на звороті - 35).

15.02.2021 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років (а.с.66).

Рішенням від 19.02.2021 року за №66 ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено позивачці в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 року №385, Реабілітаційно-косметологічне підприємство у формі ТОВ «КОСМЕЯ» відсутнє у переліку закладів охорони здоров`я. За наданими акредитаційними сертифікатами неможливо визначити до якого типу закладу охорони здоров`я належить ця установа, тому період з 2002 року по 10.10.2017 рік не зараховано до спеціального стажу (а.с.22 на звороті - 23).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі пунктом 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення, в тому числі, за вислугу років врегульоване Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 51 Закону №1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з положеннями статті 52 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

При цьому суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року №2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

З огляду на наведене Конституційним Судом України вказано, що оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивачка звернулася до відповідача із відповідною заявою 07 листопада 2020 року, тобто після ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Отже, на день звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулювання суспільних відносин у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості визначаються Основами законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року №2801-XII (в редакції, чинній на момент винесення спірної відмови у призначенні пенсії, далі - Основи законодавства).

Абзацом третім частини першої статті 3 Основ законодавства встановлено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Положеннями статті 16 Основ законодавства передбачено, що держава сприяє розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності. Порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом. Мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров`я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров`я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об`єктами відповідно державної і комунальної власності. Заклади охорони здоров`я можуть добровільно проходити акредитацію в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік №909).

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах, належать до таких, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 2 Примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно з пунктом 3 Примітки вищевказаного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років та виплати грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал.

У подальшому Переліки закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 (далі - Переліки №385).

Положеннями підпункту 1.2 пункту 1 Переліків №385, поліклінічні заклади (центральна міська, міська, центральна районна) входять до переліку закладів охорони здоров`я.

Порядок акредитації закладу охорони здоров`я затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №765 (далі - Порядок №765).

Пунктом першим Порядку №765 визначено, що акредитація закладу охорони здоров`я (далі - акредитація) - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров`я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров`я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам.

Акредитації підлягають всі заклади охорони здоров`я (далі - заклади) незалежно від форми власності, крім аптечних, акредитація яких може здійснюватися на добровільних засадах.

Згідно з пунктом 10 Порядку №765, у разі прийняття рішення про присвоєння закладу певної акредитаційної категорії відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія безоплатно видає йому акредитаційний сертифікат (додаток 3 до Порядку №765).

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії є відсутність необхідного спеціального стажу роботи на відповідних посадах через не зарахування до спеціального стажу роботи позивачки у ТОВ «КОСМЕЯ» з 19.03.1996 року до 21.07.2020 рік.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , позивачка працювала: у період з 04.08.1984 року по 24.10.1997 року в міській клінічній лікарні №11; у період з 04.11.1987 року по 18.03.1996 року в стоматологічній лікарні №3 м. Одеси; у період з 19.03.1996 року по 21.07.2020 рік в ТОВ «КОСМЕЯ» (а.с.25-26).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, реабілітаційно-косметологічне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КОСМЕЯ» (), зареєстроване 20.09.1995 року, номер запису в державному реєстрі: №0014812, є юридичною особою, видами діяльності якої є: 86.21 загальна медична практика (основний); 86.22 спеціалізована медична практика (а.с.24).

Міністерством охорони здоров`я України 01.04.2002 року була видана реабілітаційно-косметологічному підприємству у формі ТОВ «КОСМЕЯ» ліцензія серії АВ №554456 (перелік лікарських спеціальностей: організація і управління охороною здоров`я, дерматовенерологія; номенклатура спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою: сестринська справа), ліцензія серії АА №327108 (дерматовенерологія, терапевтична стоматологія) та 01.04.2005 року видана ліцензія серії АБ №102287 (дерматовенерологія, терапевтична стоматологія, медична сестра з масажу) (а.с.6, 29, 33).

Також, МОУ видана реабілітаційно-косметологічному підприємству у формі ТОВ «КОСМЕЯ» ліцензія серії АЗ №012378 на право надання косметологічної, стоматологічної, дерматовенерологічної, сексопатологічної, офтальмологічної допомоги від 25.12.1998 року (а.с.8).

Крім того, головною акредитаційною комісією Міністерства охорони здоров`я України 14.10.1999 року, 07.06.2002 року та 12.09.2005 року, було надано реабілітаційно-косметологічному підприємству у формі ТОВ «КОСМЕЯ» акредитаційні сертифікати серії МЗ №005974, №00059, №004972 (а.с.9, 19, 32).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посадах старшої медсестри, сестри медичних та косметичних процедур, а також на посаді директора у реабілітаційно-косметологічному підприємстві у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КОСМЕЯ», яке здійснювало медичну практику. У матеріалах справи містяться відповідні ліцензії та акредитаційні сертифікати, що спростовує доводи відповідача та дає підстави для зарахування позивачу стажу роботи на цьому підприємстві до спеціального стажу, який необхідний для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, при розгляді даної справи, на підставі досліджених та наявних в матеріалах справи доказів, а саме, трудової книжки НОМЕР_3 , ліцензій серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 , серії АБ №102287, серії АЗ №012378, а також акредитаційних сертифікатів серії МЗ №005974, №00059, №004972, суд приходить до висновку, що посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні пенсії на ту обставину, що реабілітаційно-косметологічне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КОСМЕЯ», на якому працювала позивачка, не відноситься до закладу охорони здоров`я, спростовується вищевказаними доказами. Отже, період роботи позивачки з 19.03.1996 року по 21.07.2020 рік підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 13.11.2020 року, №66 від 19.02.2021 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 сумі 2 724 грн. 00 коп., сплачені згідно квитанції №10135 від 22 травня 2021 року підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду складено та підписано суддею у перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання недійсними та скасування рішень №66 від 13.11.2020 року, №66 від 19.02.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 13.11.2020 року яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 19.02.2021 року яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про зарахування страхового стажу та сплату періодичних соціальних платежів застрахованої особи ОСОБА_1 , номер облікової картки застрахованої особи НОМЕР_1 , за 2005, 2006, 2007, 2008 та 2009 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 07.11.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 724 грн. 00 коп. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов