Справа № 400/4485/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 р. Справа № 400/4485/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; зарахування до стажу період роботи з 10.04.1979 р.-21.06.1987 р.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому;

- зарахувати ОСОБА_1 , до стажу на посаді судді при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи з 10.04.1979 року до 21.06.1987 року на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому (8 років 2 місяці 12 днів);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому в період з 10.04.1979 року до 21.06.1987 року, без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше, ніж 37 років, починаючи з 04.03.2021 року.

Ухвалою від 22.06.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що законодавцем чітко розмежовано поняття стажу роботи, що дає право на відставку судді та стажу роботи на посаді судді, а тому можна зробити висновок про те, що підстав для врахування періодів роботи Позивача на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому саме до стажу роботи на посаді судді відсутні правові підстави. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 положення п. 25 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Верховним Судом в зразковій справі № 620/1116/20 від 16.06.2020 року, а саме у п. 35 зазначається, що з дня завалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон України 1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач є суддею у відставці Миколаївського районного суду Миколаївської області, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон України № 1402).

04.03.2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з відповідною заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому.

Листом від 22.03.2021 року № 2665-2354/П-02/8-1400/21 ГУ ПФУ відмовило позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці

Як вказано у листі, підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи з 10.04.1979 року до 21.06.1987 року на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до розрахунку стажу на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 24.02.2021 року, наданого Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області стаж роботи позивача складає 37 років 6 місяців 7 днів, у тому числі:

консультант відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому 8 років 2 місяці 12 днів;

суддя Миколаївського районного народного суду Миколаївської області 12 років 8 місяців 9 днів;

суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області 16 років 7 місяців 16 днів.

Наказом управління юстиції в Миколаївській області № 346-Л від 08.04.1999 року позивачу призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 80% від суми заробітку.

При цьому, до стажу, що дає право на відставку, зараховано стаж роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому.

Таким чином, позивач набула право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у 1999 році.

Після часу набуття права на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% (тобто з 10.04.1999 року) позивач продовжувала працювати суддею ще до 18.10.2016 року, тобто більше 17 років.

Увесь стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час звільнення позивача 18.10.2016 року склав 37 років 6 місяців 7 днів, що підтверджено відповідним розрахунком стажу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862- II та ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року) було визначено, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З прийняттям Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі Закон України № 2453) перелік посад, стаж роботи на яких підлягав зарахування до стажу роботи, що давав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, дійсно був зменшений.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України № 2453 було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (даний пункт залишався чинним до 28.03.2015 року часу набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII).

Положеннями ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому, згідно зі ст. 5 ЦК України нові зміни законодавства щодо обчислення стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не можуть стосуватися його як особи, яка до набрання чинності цих змін вже набула у законний спосіб певні, гарантовані державою права, у тому числі право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Через це Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, який набрав чинності з 28.03.2015 року та змінив редакцію Закону України № 2453, а також на даний час Закон України № 1402, стосуються суддів, які на час набрання чинності зазначеними нормативними актами ще не набули права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідному розмірі.

Відповідно до ч. 6 ст. 47 та п. 8 ч. 1 ст. 48 Закону України № 2453 незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення судців, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судці (пункт 6.4).

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Згідно зі ст. 8 Конституції в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 року № 17- рп/2010, від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, від 11.10.2011 року № 10- рп/2011, від 08.06.2016 року № 4-рп/2016).

Враховуючи вказане, неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу на посаді судді при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи з 10.04.1979 року до 21.06.1987 року на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому (8 років 2 місяці 12 днів).

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи на посаді консультанта відділу по судовій статистиці та спецроботі відділу юстиції Миколаївського облвиконкому в період з 10.04.1979 року до 21.06.1987 року, без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше, ніж 37 років, починаючи з 04.03.2021 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.08.2021 року.

Суддя О.В. Малих