Справа № 360/3776/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3776/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 про призначення експертизи в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не встановлення І групи інвалідності та не встановлення 90% втрати працездатності, та видачі довідок «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912 від 09 червня 2021 року та довідки «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 АА № 033782 від 09 червня 2021 року, з 09 червня 2021 року;

- визнати недійсними довідку «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912, видану 09 червня 2021 року Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», та довідку «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 АА № 033782, видану Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» 09 червня 2021 року;

- зобов`язати Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» визнати позивача інвалідом групи ІБ та встановити 90% втрати професійної працездатності з 09 червня 2021 року та видати відповідні довідки.

В обґрунтування позову зазначено, що 09 червня 2021 року Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачу встановлено II групу інвалідності та видану довідку «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912 від 09 червня 2021 року, якою безстроково встановлено II групу інвалідності та видано довідку «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», серії 12 АА № 033782 від 09 червня 2021 року, якою встановлено 80% втрати працездатності безстроково.

З визначенням II групи інвалідності та встановленням 80% втрати працездатності позивач не згоден з таких підстав.

Медичним висновком Державної установи «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 04.02.2019 позивачу встановлено таке професійне захворювання: ХОЗЛ IV ст. в фазі загострення. Дифузний пневмосклероз, ЛН III (третього) ступеню, ускладнене хронічним легеневим серцем в ст. декомпенсації НК III (третього) ст.

Дане захворювання відноситься до І групи інвалідності, а не до II групи, як помилково вважають посадові особи відповідача.

Відповідно до п. 3.2.7 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ від 05.09.2011 № 561, група інвалідності ІБ встановлюється зокрема при хворобі органів дихання з прогредієнтним перебігом, що супроводжуються стійкою легеневою недостатністю III ступеню, в поєднанні з недостатністю кровообігу ІІБ-III ступеня.

Як вбачається з вищезазначеного висновку Державної установи «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 04.02.2021, позивач має хворобу дихання IV ст., легенева недостатність III ст. хронічне легеневе серце в стадії декомпенсації та недостатність кровообігу III ст.

Тобто, позивачу вірно встановлений діагноз, але невірно визначена група інвалідності, у зв`язку з чим і відсотки втрати працездатності.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Разом з позовом від позивача до суду надійшло клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою від 23.07.2021 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 23.07.2021 у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи відмовлено.

Від відповідача 11.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на таке.

ОСОБА_1 первинно оглянутий на засіданні обласної МСЕК 09.06.2015 та визнаний особою з інвалідністю другої групи за причиною «професійне захворювання» з 08.06.2015 до 01.07.2017 та встановлено первинно 70% (сімдесят) втрати професійної працездатності з 08.06.2015 до 01.07.2017 по професійному захворюванню ХОЗЛ III згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 08.04.2015 № 12/258.

При черговому переогляді на засіданні обласної МСЕК 05.07.2017 ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю другої групи за причиною «професійне захворювання» з 01.07.2017 до 01.07.2019 та встановлено повторно 70% (сімдесят) втрати професійної працездатності з 01.07.2017 до 01.07.2019 по професійному захворюванню ХОЗЛ III (вперше встановлене згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 08.04.2015 № 12/258).

При терміновому переогляді (з погіршенням) на засіданні обласної МСЕК 05.06.2019 ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю другої групи за причиною «професійне захворювання» з 24.04.2019 до 01.05.2021 та встановлено повторно 80% (вісімдесят) втрати професійної працездатності з 24.04.2019 до 01.05.2021 по професійному захворюванню ХОЗЛ IV (вперше встановлене згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 08.04.2015 № 12/258).

При черговому переогляді на засіданні обласної МСЕК 09.06.2021, враховуючи виявлену патологію, ступінь функціональних порушень, профмаршрут хворого, значне обмеження життєдіяльності: до праці - II ст., до пересування - II ст., до самообслуговування - II ст., ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю другої групи за причиною «професійне захворювання» з 01.05.2021 безстроково та встановлено повторно 80% (вісімдесят) втрати професійної працездатності з 01.05.2021 безстроково по професійному захворюванню ХОЗЛ IV (вперше встановлене згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 08.04.2015 № 12/258).

Рішення винесене згідно «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 05.09.2011 № 561, «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», затверджений наказом МОЗ України від 05.06.2012 № 420, «Положення про медико-соціальну експертизу» і «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», які затверджені постановою КМУ України від 03.12.2009 № 1317.

Згідно з пунктом 26 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання...

Вказаним Положенням також визначено критерії встановлення груп інвалідності.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України» від 02.04.2019 № 12/283 ОСОБА_1 встановлено клінічний діагноз: «ХОЗЛ IV ст. в фазі загострення. Дифузний пневмосклероз, ЛН III (третьої) ст., ускладнене хронічним легеневим серцем в ст. декомпенсації, НК III (третьої) ст. - захворювання професійне, встановлене раніше ДУ «Інститут медицини праці НАМИ України», протокол ЦЛЕК № 12/258 від 08.04.2015р.». Проте, медико-соціальна експертна комісія проводить експертний огляд, в якому враховує не тільки висновки про встановлення проф. захворювання, але й результати лікування та обстеження в лікувально-профілактичних закладах за місцем проживання. Враховуючи виписки із медичної карти стаціонарного хворого з 2019 рік, пацієнт виписується з відділень з поліпшенням.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5465 терапевтичного відділення № 1 КНП «Лисичанська багатопрофільна лікарня» (перебування з 02.09.2019 по 12.09.2019): «Діагноз:... ГХ II (ГЛШ) 1 тип, ризик IV. СН II А (ФВ ЛШ - 57%). Хронічне легеневе серце».

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 21778 терапевтичного відділення № 1 КНП «Лисичанська багатопрофільна лікарня» (перебування з 27.04.2020 по 08.05.2020): «Діагноз:... ГХ II (ГЛШ) 1 тип, ризик IV. СН II А (ФВ ЛШ - 57%). Хронічне легеневе серце».

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 1 КНП «Лисичанська багатопрофільна лікарня» (перебування з 01.04.2021р. по 11.04.2021р.): «Діагноз:... СН II А зі збереженою скоротливою здатністю ЛШ (ФВ - 57%). Хронічне легеневе серце».

Згідно динаміки з боку серцево-судинної системи, погіршення відсутні, в виписках із медичної карти стаціонарного хворого відзначається виписування з поліпшенням.

В плані реабілітації, який складається лікуючим лікарем при направленні на МСЕК, відсутні дані про потребу пацієнта в постійному сторонньому догляді або допомозі (згідно критеріїв встановленню І групі інвалідності по ПКМУ № 1317 від 03.12.2009).

Також відсутня довідка ЛКК про неспроможність особи з`явитися на МСЕК для огляду, та потреби оглянути його на дому або в ЛПЗ.

Згідно порядку оскарження рішення МСЕК, п. 23, 24, 25 «Положення про медико-соціальну експертизу» і «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», які затверджені постановою КМУ України від 03.12.2009 № 1317:

«23. У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення».

«24. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер».

«25. Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку».

ОСОБА_1 відмовився скористатися своїм правом оскаржити рішення Обласної МСЕК впродовж місяця з дати винесення рішення МСЕК.

Таким чином, з огляду на зазначене, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю необґрунтованими, тому просить відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 29-34).

Від позивача 11.08.2021 до суду надійшло клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою від 17.08.2021 у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (арк. спр. 3).

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується випискою із медичної карти від 11.04.2021 (арк. спр. 4-5).

При черговому переогляді на засіданні обласної МСЕК 09.06.2021 ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю другої групи за причиною «професійне захворювання» з 01.05.2021 безстроково та встановлено повторно 80% (вісімдесят) втрати професійної працездатності з 01.05.2021 безстроково, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 146912 та довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 033782 (арк. спр. 9, 10).

Не погодившись з діями відповідача щодо встановлення групи інвалідності, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин):

особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац другий статті 1);

інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац четвертий статті 1);

обмеження життєдіяльності - помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами (абзац сьомий статті 1);

медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи (абзац восьмий статті 1).

Частинами першою, другою статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності (частина третя статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Частинами четвертою-шостою цієї статті визначено, що перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Відповідно до абзаців першого, другого частини восьмої статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 цього Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу закріплено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.

Пунктом 12 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, серед іншого, здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу закріплено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з абзацом першим пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення про медико-соціальну експертизу).

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (абзац третій пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Пунктом 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності закріплено, що у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Згідно з пунктом 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності:

рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ;

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи;

в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Відповідно до пункту 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності причинами інвалідності, зокрема, є інвалідність з дитинства.

Згідно з пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності:

підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб;

до II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності;

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії;

особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів;

підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Також згідно з пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності:

критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов;

особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

З огляду на викладене, критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності. Саме ступінь порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності.

Пунктом 1.4 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033, визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033, фахівці медико-соціальних експертних комісій (далі - МСЕК) зобов`язані ознайомити особу (законного представника) з порядком, умовами та критеріями встановлення інвалідності, а також надавати роз`яснення з інших питань, що пов`язані з встановленням групи інвалідності, на вимогу особи (законного представника) або у разі її незгоди з рішенням МСЕК.

При огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії (пункт 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033).

Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

Позивачем не оскаржується процедура прийняття відповідачем рішення. Позивач зазначає, що йому правильно було встановлено діагноз, проте позивач не погоджується зі встановленою групою інвалідності та визначеним відсотком втрати працездатності.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, від 17 грудня 2018 року у справі № 819/3211/15, від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 30 листопада 2020 року у справі № 200/14695/19-а, від 30 квітня 2021 року у справі № 160/12235/19 висловив правову позицію, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

В постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 200/14695/19-а Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від вищевикладених правових висновків.

За таких обставин суд у цій справі не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття відповідачем висновку щодо встановлення позивачеві групи інвалідності та визначення відсотку втрати працездатності, оскільки це є дискреційним повноваженням МСЕК. Позивачем не оскаржується процедура прийняття відповідачем відповідного висновку. Судом в ході судового розгляду справи також не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про призначення експертизи в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун