Справа № 640/29765/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Волошко О.Л.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Дайнека В.М.,

від відповідача: Жук Ю.О.

від третьої особи 1: не з`явились,

від третьої особи 2: Вишневська Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Народного депутата України Наливайченка Валентина Олександровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Народного депутата України Наливайченка Валентина Олександровича до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся народний депутат України Наливайченко Валентин Олександрович з позовом до Кабінету Міністрів України в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у зв`язку з неприйняттям рішення (невиданням розпорядження) про дострокове припинення повноважень і звільнення члена НКРЕКП ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача видати розпорядження про дострокове припинення повноважень і звільнення ОСОБА_2 з посади члена НКРЕКП.

Позов мотивовано зокрема тим, що йому, як народному депутату стало відомо зі звернення громадянина, адвоката, журналіста ОСОБА_3 , що ОСОБА_2 на момент призначення її на посаду не відповідала вимогам частини другої статті 7 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», оскільки до призначення її на посаду члена НКРЕКП входила до складу керівних органів політичної партії як голова Білоцерківської міської організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» більш як 9 місяців. Водночас, з моменту одержання його депутатського запиту про дострокове припинення повноважень ОСОБА_2 відповідач проявляє повну бездіяльність та не вчинив передбачених ч.7 ст. 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини аналогічні викладеним у позові та стверджуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Так, вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує, зокрема тим, що судом першої інстанції не було надано неправильну правову оцінку спірним правовідносинам та доводам його позовної заяви, а також не взято до уваги, що відповідач не виконав покладеного на нього вимогами КАС України обов`язку щодо доведеності правомірності прийнятого рішення, а також те, що відзив на його позовну заяву було подано не уповноваженим представником відповідача.

За наведених обставин, позивач вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Відповідачем та третіми особами було подано відзиви на апеляційну скаргу відповідно до змісту яких останні зазначають, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважають їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджують, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзивах обставин, відповідач та треті особи просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу відповідно.

ОСОБА_2 до суду не з`явилась та явки уповноважених представників до суду не забезпечила, про причини неявки суду не повідомила та будь-яких заяв або клопотань до суду не надала. Разом з цим, судом встановлено, що про дату, час та місце апеляційного розгляду справи вказана третя особа була повідомлена належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 29 жовтня 2019 року №781/2019 «Про призначення ОСОБА_4 членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» відповідно до пункту 31 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» постановлено призначити ОСОБА_2 членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, до дня призначення члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, обраного за результатами відкритого конкурсного відбору, але не більш як на три місяці.

Наливайченко В.О. звернувся до Кабінету Міністрів України з депутатським зверненням від 29 жовтня 2020 року №138-10/164, в якому просив невідкладно розглянути питання на засіданні про дострокове припинення повноважень члена НКРЕКП ОСОБА_2 за невідповідністю вимогам частини другої статті 7 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

В обґрунтування депутатського звернення позивач зазначив, що йому зі звернення громадянина України, адвоката, журналіста та першого заступника директора наукової установи «Центру економіко-правових досліджень» ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_2 на момент призначення її на посаду не відповідала вимогам частини другої статті 7 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а саме: з травня 2019 року по жовтень 2019 року на офіційному сайті політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» зазначено, що ОСОБА_2 була керівником Білоцерківської міської організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч»; відповідно до листа відповіді НКРЕКП від 07 вересня 2020 року, адресованого приватній науковій установі «Центру економіко-правових досліджень», ОСОБА_2 достроково припинила повноваження голови Білоцерківської міської організації політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» відповідно до розпорядження партії від 05 жовтня 2019 року.

За наведених обставин, позивач зазначив, що з травня 2019 року по жовтень 2019 року ОСОБА_2 входила до складу керівних органів політичної партії «Об`єднання «Самопоміч».

Прем`єр-міністр України Денис Шмигаль передав депутатське звернення Наливайченка В.О. до розгляду та інформування Міністрам юстиції та енергетики України.

За результатами розгляду депутатського звернення Міністерство юстиції України у листі від 13 листопада 2020 року повідомило про правовий статус НКРЕКП та призначення її членів, а також про членство у політичних партіях.

Міністерство енергетики України у листі від 12 листопада 2020 року на виконання доручення Прем`єр-міністра України повідомило про відсутність у нього повноважень щодо розгляду питання стосовно дострокового припинення повноважень члена НКРЕКП.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у зв`язку з неприйняттям рішення (невиданням розпорядження) про дострокове припинення повноважень і звільнення члена НКРЕКП ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивач не довів у межах спірних правовідносин обов`язку Кабінету Міністрів України прийняти рішення про дострокове припинення повноважень і звільнення члена НКРЕКП ОСОБА_2 . Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у позивача відсутнє порушене право у межах спірних правовідносин як необхідна умова для задоволення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - ЗУ № 1540-VIII, у редакції чинній на момент призначення ОСОБА_2 ).

Так, приписами п. 2 ч.2 ст. 7 вказаного Закону врегульовано, що не може бути призначена на посаду члена Регулятора особа, яка не менш як три місяці протягом одного року до дня подання заявки на відкритий конкурс входила до складу керівних органів політичної партії або перебувала у трудових чи інших договірних відносинах з політичною партією.

У свою чергу, п. 9 ч.7 ст. 8 ЗУ № 1540-VIII встановлено, що повноваження члена Регулятора припиняються достроково за рішенням Кабінету Міністрів України у разі невідповідності вимогам частини другої статті 7 цього Закону.

Разом з тим, згідно з приписами п. 31 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 1540-VIII до призначення нового складу (нових членів) Регулятора відповідно до статті 8 цього Закону та у разі неправомочності Регулятора Президент України призначає членів Регулятора у кількості, що дорівнює кількості вакантних посад, до дня призначення членів Регулятора, обраних за результатами відкритого конкурсного відбору, але не більш як на три місяці.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була призначена на посаду члена НКРЕКП указом Президента України від 29 жовтня 2019 року №781/2019 «Про призначення О. Бабій членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 призначена на посаду члена НКРЕКП відповідно до пункту 31 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 1540-VIII, у зв`язку з чим позивачем не доведено у межах спірних правовідносин обов`язку Кабінету Міністрів України прийняти рішення про дострокове припинення повноважень і звільнення члена НКРЕКП ОСОБА_2 , оскільки нормами чинного законодавства такого обов`язку КМУ за відсутності подання відповідною особою заявки на відкритий конкурс.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №802/2678/15-а (провадження №К/9901/1141/18), від 03 серпня 2018 року у справі №808/967/17 (адміністративне провадження №К/9901/992/17), від 28 лютого 2019 року у справі №683/182/17 (провадження №К/9901/21182/18), від 24 квітня 2019 року у справі №803/1184/17 (адміністративне провадження №К/9901/29206/18, №К/9901/26536/18).

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно з вказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів також зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, з аналізу наведених норм КАС України слідує, що особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім вказано, зокрема у постанові від 12 лютого 2019 року по справі 826/7806/17.

Разом з тим, позивач не довів, а суд не встановив, що бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не прийняття рішення про дострокове припинення повноважень ОСОБА_2 порушує чи обмежує права та інтереси Наливайченка В.О .

Крім того, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством, зокрема, приписами ст. 53 КАС України не передбачено права народного депутата України звертатися до адміністративного суду з позовом в інтересах інших осіб, за відсутності доказів, які підтверджують наявність визначених законом підстав для такого звернення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті не прийняття відповідачем рішення про дострокове припинення повноважень члена НКРЕКП ОСОБА_2 , а тому поведінка Кабінету Міністрів України не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача.

Суд зауважує, що Закон України «Про статус народного депутата України» або інші Закони України не наділяє народних депутатів України повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом. Статус народного депутата не дає права представляти інтереси виборців в адміністративних судах без їх доручення.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №826/15078/17, від 11 квітня 2018 року у справі №363/3414/13-а, від 21 червня 2018 року у справі №826/4504/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склались між сторонами не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій однією стороною стосовно іншої.

При цьому, колегія суддів наголошує, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів допущення відповідачем протиправної бездіяльності в межах спірних правовідносин, а також не доведено суду, що оскаржуваним рішенням порушуються його законні права та/або інтереси, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Наливайченка Валентина Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2021 року