Справа № 640/13862/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Київ № 640/13862/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариства з обмежено відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - Позивач, АТ «Укрзалізниця») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (змінено найменування на Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) (надалі - Відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариства з обмежено відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» (надалі- Третя особа, ТОВ «ВТК») про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.05.2019 ВП №58832087.

Позовні вимоги Позивачем обґрунтовано тим, що Відповідачем прийнято до виконання виконавчий документ, який складено з порушенням вимог законодавства, а тому підстави для відкриття виконавчого провадження відсутні. Зазначено, що Позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою щодо визнання наказів по справі №916/626/18 такими, що не підлягають виконанню, що, на думку Позивача, перешкоджало виконанню виконавчого документа у виконавчому провадженні №58832087. Однак, незважаючи на вказані обставини, Відповідачем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 відкрито провадження у справі.

Відповідачем відзиву на позов не подано, позицію стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомлено. Про відкриття провадження у справі Відповідача повідомлено належним чином (а.с. 211 т. І).

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2019 про відкриття провадження Відповідачем надано до суду матеріали виконавчого провадження №58832087 (а.с. 51-112 т. І).

Третьою особою надано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що Позивач не погоджується виключно із постановою державного виконавця про відкриття провадження, однак оскаржує постанову про накладення штрафу. При цьому, Третьою особою повідомлено про те, що Позивачем подано заяву про визнання наказів по справі №916/626/18 такими, що не підлягають виконанню, у задоволенні якої судом відмовлено, а також оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження №58832087 та наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні 08.12.2020 судом постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

В провадженні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №58832087 з примусового виконання рішення суду, на підставі якого Господарським судом Одеської області видано наказ від 21.08.2018 №916/626/18 про зобов`язання ПАТ «Українська залізниця» вчинити дії.

Постановою державного виконавця від 08.04.2019 відкрито виконавче провадження №58832087 щодо примусового виконання вказаного виконавчого документу (а.с. 77-86 т. І).

Пунктом 2 оскаржуваної постанови державного виконавця від 08.04.2019 №58832087 про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Позивачем направлено Відповідачу заяву про неможливість виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/626/18, яку отримано Відповідачем 16.04.2019, у якій зазначено про наявність складнощів у виконанні даного судового рішення, які полягають у пріоритетності підготовки, подачі та узгодження з залізницями місячних планів на перевезення; використання вказаними у рішенні вагонами для перевезень для інших контрагентів; наявність сертифікатів Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини щодо 119 напіввагонів (а.с. 27-32 т. І).

Судом встановлено, що Позивачем оскаржено дану постанову державного виконавця до суду та ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/626/18 у задоволенні скарги відмовлено (а.с. 182-184 т. І). Дану ухвалу залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 (а.с. 193-200 т. І). Ухвалою Верховного Суду від 29.08.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження на зазначені ухвалу і постанову (а.с. 201-203 т.І).

Крім того, Позивачем подано заяву щодо визнання наказів по справі №916/626/18 такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 №916/626/18 у задоволенні заяви відмовлено (а.с. 185-191 т. І). Дану ухвалу залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 (а.с. 221-224 т.І).

Позивачем подано Відповідачу заяву про долучення документів до матеріалів виконавчого провадження від 02.05.2019 (вх. №10540/19 від 02.05.2019), якою повідомлено про звернення до суду із заявою про визнання наказів Господарського суду Одеської області у справі №916/626/18 такими, що не підлягають виконанню (а.с. 33 т.І).

Постановою Відповідача від 20.05.2019 ВП №58832087 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у сумі 5100,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Позивачем оскаржено її до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із частиною 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що державний виконавець наділений правом накладати на боржника штраф у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Частиною четвертою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до постанови Відповідача від 08.04.2019 №58832087 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 21.08.2018 №916/626/18 боржника - ПАТ «Українська залізниця» зобов`язано своїм розпорядженням довести до відома усіх причетних співробітників ПАТ «Українська залізниця» порядок розрахунку плати за перевезення вантажу і плати за перевезення у порожньому стані у напіввагонах за визначеними номерами, стосовно яких призупинено дію Порядку визначення плати за використання власних вагонів перевізника ПАТ «Укрзалізниця» в процесі надання послуг з перевезення вантажів від 19.02.2018 строком на один рік з дня початку надання послуг ТОВ «ВТК», а саме: строком на 1 (один) рік з дня початку надання ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» послуг з організації перевезень загальним обсягом 376 838 вагонодіб напіввагонами у кількості 1032 одиниць, розрахунок плати за перевезення вантажу у зазначених напіввагонах здійснюється за тарифною схемою 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, як для універсального власного рухомого складу, з базовою ставкою плати - інфраструктурна складова (Івл) для власного або орендованого вагона; у перевізних документах при відправленні чи при видачі вантажу (накладній внутрішнього сполучення та накладній у міжнародному сполученні) у відповідних графах проставляється загальна плата за перевезення нарахована відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги за тарифною схемою 1 як для універсального власного рухомого складу із застосуванням коригуючих коефіцієнтів; на строк 1 (один) рік з дня початку надання ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» послуг з організації перевезень загальним обсягом 376 838 вагонодіб напіввагонами у кількості 1032 одиниць, здійснюється розрахунок плати за перевезення у порожньому стані вказаних напіввагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту) за тарифною схемою 14 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, як для універсального власного рухомого складу; у перевізних документах при відправленні чи при видачі вантажу (накладній внутрішнього сполучення та накладній у міжнародному сполученні) у відповідних графах проставляється загальна плата за перевезення нарахована відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги за тарифною схемою 14 із застосуванням коригуючих коефіцієнтів.

Таким чином, у межах виконавчого провадження №58832087 здійснювалось примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області в частині зобов`язання ПАТ «Українська залізниця» вчинити дії щодо доведення до відома працівників інформації про порядок розрахунку плати за перевезення вантажу і плати за перевезення у порожньому стані у напіввагонах за визначеними номерами шляхом видачі відповідного розпорядження.

Позивачем не надано до суду доказів наявності обставин, які перешкоджали виконанню судового рішення у наведеній частині. Зокрема, повідомлення державного виконавця про використання вказаними у рішенні вагонами для перевезень для інших контрагентів; наявність сертифікатів Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини щодо 119 напіввагонів та пріоритетності підготовки, подачі та узгодження з залізницями місячних планів на перевезення не свідчать про наявність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення у справі №916/626/18 в частині доведення до працівників певної інформації шляхом видачі розпорядження.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про накладення штрафу винесено у зв`язку із невиконанням боржником рішення Господарського суду Одеської області від 21.08.2018 №916/626/18 у встановлені державним виконавцем строки, а саме, не надано підтвердження виконання рішення суду, як і не повідомлено поважні причини такого невиконання.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні Дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Отже, враховуючи, що Позивачем у встановлений законодавством строк не виконано судове рішення, суд дійшов висновку, що постанову про накладення штрафу на боржника від 20.05.2019 ВП №58832087 державним виконавцем винесено правомірно та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Українська залізниця» - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5).

Відповідач: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11Б).

Третя особа: товариство з обмежено відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» (, адреса: 65009, Одеська обл., місто Одеса, вул. Академічна, 20Б, офіс 8 каб. №2).

Суддя Н.М. Клименчук