Справа № 1.380.2019.004279
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.004279

адміністративне провадження № К/9901/20148/20 К/9901/13527/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вітковської К.М.,

представника позивача - Гораля А.Р.,

представника відповідача - Гурняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярофрут» та Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярофрут» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярофрут» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 травня 2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24 травня 2019 року в частині основного платежу на суму 1269464 грн та штрафних санкцій 317366,50 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове, яким позов задовольнити. З огляду на зміст касаційної скарги позивача підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі ним зазначено неправильне застосування судами (судом) норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Наполягає на тому, що суди безпідставно визнали нереальними господарські взаємовідносини позивача з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виключно з підстав наявності ухвали Личаківського районного суду міста Львова від 12 березня 2019 року у справі №463/642/19 про закриття кримінального провадження, оскільки судами не досліджувалися первинні документи, оформлені за результатами таких операцій. Також, вважає, що суд апеляційної інстанції оскаржуваним рішенням безпідставно стягнув з Товариства судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі, більшому, аніж передбачено Законом України «Про судовий збір». Додає, що питання правильності сплати судового збору за подання апеляційної скарги може вирішуватись судом до відкриття апеляційного провадження у справі, але не на стадії винесення постанови за наслідками апеляційного перегляду справи.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, також звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати означені рішення та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами (судом) норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Вважає, що позивачем не доведено наявність у ФОП - контрагентів, у яких він придбавав ТМЦ, доказів наявності відповідних потужностей, оснащення для збору, зберігання, транспортування ягід, наявності камер заморозки, рефрижераторів тощо; документів, що б підтверджували якість товару, його відповідність державним стандартам, нормативно-технічній документації, як це було обумовлено договорами.

В судовому засіданні, яке відбулось 11 серпня 2021 року, колегією суддів задоволено клопотання ГУ ДПС у Львівській області та ухвалено допустити заміну відповідача у справі - ГУ ДФС у Львівській області (), його правонаступником, - ГУ ДПС у Львівській області ().

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав доводи та аргументи, наведені ним в судах попередніх інстанцій та в касаційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні також підтримав свою правову позицію, викладену в поданій ним касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги ТОВ «Ярофрут» та ГУ ДПС у Львівській області не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЯРОФРУТ» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства зі справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 9 березня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за наслідками якої 12 квітня 2019 року складено акт.

Перевіркою, серед іншого, встановлено порушення ТОВ «ЯРОФРУТ» підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2087654 грн, у тому числі за 2016 рік - 1269464 грн, за 2017 рік - 818190 грн.

24 травня 2019 року ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на 2609568,00 грн (2087654,00 грн - податкове зобов`язання, 521914,00 грн - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками процедури адміністративного оскарження означене податкове повідомлення-рішення залишене без змін, після чого позивач оскаржив його в судовому порядку.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зафіксовані податковим органом в акті перевірки обставини щодо порушення ТОВ «Ярофрут» вимог податкового законодавства за наслідками здійснення господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , - є безпідставними та спростовуються зібраними у справі доказами. Що ж до взаємовідносин позивача з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суди дійшли висновку, що такі не мали реального характеру, з огляду на те, що ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 12 березня 2019 року у справі №463/642/19 підтверджено факт заниження Товариством доходу за 2017 рік на суму 4545500 грн.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За приписами підпункту «а» пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі ж надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податку повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, - що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово констатував, що платник податків при виборі контрагента та в подальшому укладенні з ним договору повинен керуватися, в тому числі, «належною обачністю». Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Здійснюючи аналіз реальності господарської діяльності позивача з контрагентами, судами попередніх інстанцій з`ясовано, що у періоді, який охоплювався податковою перевіркою, ТОВ «Ярофрут» проведено операції з придбання ягоди (в тому числі, замороженої) чорниці, ожини, малини, бузини, терену, кизилу, горобини червоної, аронії, а також заморожених овочів та фруктів у значних обсягах (до 20 тон за одну поставку) із самозайнятими фізичними особами-підприємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

Податковий орган ставив під сумнів реальність означених господарських операцій з придбання товару, мотивуючи це наступним: операції такого роду передбачають значно більшого обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу із відповідними фаховими знаннями, наявності технічних потужностей для зберігання продукції, замороження лісових ресурсів та фруктів тощо; позивачем не надано сертифікатів про походження товару, висновків про проходження радіологічного контролю поставлених другорядних лісових ресурсів та фруктів, лісових квитків на право збору другорядних лісових ресурсів і довідок про наявність земельних ділянок для вирощення фруктів, ягід тощо; надані ТОВ «Ярофрут» до перевірки ТТН заповнені з порушенням вимог законодавства; до перевірки не надано наказів на відрядження директора ТОВ «Ярофрут» і за даними обліку підприємства не проведено авансові звіти про відрядження директора підприємства до місць складання видаткових накладних на отримання ТМЦ. Як наслідок, податковий орган дійшов висновку, що позивачем занижено дохід за 2016 рік на загальну суму - 7052580,00 грн.

Надаючи оцінку означеним доводам контролюючого органу у розрізі як кожного з контрагентів, так і в їх сукупності, суди попередніх інстанцій виходили з наступного:

На підтвердження реальності господарських взаємовідносин з переліченими вище контрагентами та дійсного факту поставки продукції за укладеними правочинами позивачем надано як до перевірки, так і до суду, первинні та інші документи, що супроводжують операції такого роду. Позивачем також надано докази проведення оплати за отриманий товар.

Судами з`ясовано, що перевезення товару зі складів контрагентів до складів ТОВ «Ярофрут» здійснювалося автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_13 , з яким позивач уклав договір про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) №01/01/08/16, що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами надання відповідних послуг.

Окрім того судами враховано листи ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 , які в повному обсязі підтвердили факт господарських взаємовідносин із ТОВ «Ярофрут» у спірні періоди, та надали пояснення щодо джерел та місцевості походження товару (ягід, фруктів тощо).

Так, податковим органом проводилась перевірка діяльності контрагента позивача - ФОП ОСОБА_8 , у тому числі за договором №01/01-09 від 1 вересня 2016 року, укладеним між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ярофрут», за наслідками якої контролюючий орган не знайшов жодних порушень. Згідно з актом цієї перевірки, податковий орган визнав, що ФОП ОСОБА_8 придбав плодово-ягідну та фруктову продукцію у ТОВ «Гранат»-АА та реалізував її саме ТОВ «Ярофрут».

Окрім того, судами встановлено, що придбаний у фізичних осіб-підприємців товар в подальшому був переданий на експорт і для оформлення необхідних документів при експорті позивач самостійно проводить сертифікацію і радіологічний контроль отриманих другорядних лісових ресурсів та фруктів. Більш того, ці обставини відповідачем не заперечувались й під сумнів не ставились.

В контексті викладеного судами також враховано, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Надаючи оцінку доводам податкового органу про те, що надані ТОВ «Ярофрут» до перевірки ТТН не можуть підтверджувати фактичне переміщення ТМЦ, оскільки у них не вказано адресу навантаження та розвантаження товару, суди виходили з того, що ТТН не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та, відповідно, набуття права власності на нього, оскільки вона не відображає відомостей про господарську операцію з поставки товару, а лише засвідчує господарську операцію з перевезення для забезпечення виконання договорів поставки. Наявність або відсутність ТТН, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів не перешкоджають встановленню суті здійсненої господарської операції.

Відповідач у ході розгляду справи наполягав також на тому, що за наслідками співставлення даних Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та наданих позивачем первинних документів встановлено, що в Журналі пункту пропуску ОСОБА_13 виїжджав на автомобілі з державними номерними знаками НОМЕР_1 за межі України 10 та 26 грудня 2016 року, при цьому до перевірки надано ТТН на перевезення цією ж особою та цим же транспортним засобом ТМЦ від ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_10 за цей період.

Перевіряючи такі аргументи податкового органу суди встановили з наявних у справі доказів, що ОСОБА_13 знаходився у період з 1 грудня по 31 грудня 2016 року на території України (лист ДПС №184/Л-15068 від 10 жовтня 2019 року).

Більш того, судом першої інстанції ОСОБА_13 було допитано як свідка, й останній підтвердив, що у періоди, що охоплювалися перевіркою діяльності ТОВ «Ярофрут», надавав послуги з завантаження, перевезення та відвантаження товару вказаній юридичній особі. У 2016 році території України не покидав. У 2016 році у його власності знаходилося три транспортних засоби, у ТТН вказувались його транспортні засоби, а згодом - ті, на яких безпосередньо здійснювалися перевезення.

Судами з`ясовано, що автомобільний транспорт - RENAULT НОМЕР_1 з причіпом - НОМЕР_2 був замінений ОСОБА_13 на ТЗ д.н.з.: НОМЕР_3 із причіпом: д.н.з.: НОМЕР_4 , оскільки попередній засіб затримався за межами території України, що податковим органом було підтверджено. Відповідні зміни були відображені у ТТН, наданих до суду.

Також суди відхилили посилання податкового органу на непред`явлення до перевірки наказів на відрядження директора ТОВ «Ярофрут» та непроведення авансових звітів про відрядження директора підприємства до місць складання видаткових накладних на отримання ТМЦ, виходячи при цьому з того, що відсутність окремих документів не може бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, у разі, коли інші докази це підтверджують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що зафіксовані актом перевірки обставини щодо порушення ТОВ «Ярофрут» вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , - є безпідставними та спростовуються зібраними у справі доказами, а відтак і про наявність підстав до скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині основного платежу на суму 1269464 грн та штрафних санкцій 317366,50 грн.

Перевіряючи реальність господарських взаємовідносин позивача з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 з поставки ТМЦ (ягід, фруктів), суди виходили з наступного.

Згідно з висновками акта перевірки відповідач наполягає на тому, що операції ТОВ «Ярофрут» із переліченими вище фізичними особами-підприємцями не підтверджені документально і не містять за своїм змістом розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного надання робіт та послуг; документи на придбання ТОВ «Ярофрут» в означених осіб ТМЦ містять ознаки підробки, не мають юридичної сили первинних документів, відповідно, позивачем неправомірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

У вимірі таких аргументів контролюючого органу судами попередніх інстанцій з`ясовано, що 12 березня 2019 року Личаківський районний суд міста Львова у справі №463/642/19 за результатами розгляду кримінального провадження №0000081 від 18 вересня 2018 року прийняв ухвалу про закриття провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України, зокрема, щодо умисного ухилення від сплати податків з податку на прибуток в розмірі 818190 грн за період з 1 січня 2017 року по 30 червня 2018 року у зв`язку зі сплатою податку на прибуток в сумі 88190 грн.

Згідно з означеним рішенням суду «… ОСОБА_14 , будучи відповідальним за ведення бухгалтерського та податкового обліку та відповідальним за фінансово-господарську діяльність ТОВ «Ярофрут», з метою ухилення від сплати податків, у період з 1 січня 2017 року по 30 червня 2018 року провів імітовані операції із наступними фізичними особами-підприємцями: ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 . Зокрема, ОСОБА_14 у період з 1 січня 2017 року по 30 червня 2018 року здійснив перерахунок коштів в розмірі 4545500 грн на розрахункові рахунки вказаних фізичних осіб-підприємців за придбання ягід, водночас ТОВ «Ярофрут» дану продукцію (ягоди) придбавало у населення за готівкові кошти. Такими діями ОСОБА_14 завищив валові витрати підприємства в розмірі 4545500 грн, що призвело до заниження фінансового-результату в бухгалтерському обліку та заниження бази оподаткування з податку на прибуток…».

Окрім того, в ухвалі Личаківського районного суду міста Львова у справі від 12 березня 2019 року №463/642/19 встановлено, що ТОВ «Ярофрут» сплачено податок на прибуток в сумі 818190 гривень, що підтверджується листом начальника Личаківського управління ГУ ДФС у Львівській області від 29 січня 2019 року №257/52.12 та платіжними дорученнями №1255 від 18 грудня 2018 року на суму 408190 грн, №1266 від 3 січня 2019 року на суму 410000 грн (усього 818190 грн). Саме факт сплати податку в добровільному порядку слугував підставою для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_14 .

Судами також з`ясовано з матеріалів справи, що сума сплаченого податку на прибуток в сумі 818190 грн рахується за підприємством як переплата з податку на прибуток.

З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що факт заниження доходу від діяльності на загальну суму 4545500 грн за 2017 рік підтверджено ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 12 березня 2019 року, і сплата ТОВ «Ярофрут» податку на прибуток в сумі 818190 гривень є фактичним визнанням вини у безпідставному відображенні і бухгалтерському та податковому обліку підприємства придбання ТМЦ від ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 .

Разом з тим суди попередніх інстанцій дослідили й проаналізували надані позивачем первинні та інші документи, якими він доводив реальність господарських операцій з переліченими вище контрагентами, однак, з урахуванням викладеного, на підставі статей 72, 74, частини шостої статті 78 КАС України, суди констатували, що такі не мають сили первинних і описаних в них господарських операцій не підтверджують.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав до скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення підприємству грошового зобов`язання з податку на прибуток у частині основного платежу на суму 818190,00 грн та штрафних санкцій 204547,50 грн.

Переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційних скарг, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суди правильно застосували норми матеріального права. Висновки судів є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із ними, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів. При цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржниками не зазначено.

У касаційних скаргах позивач та відповідач посилаються на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, із вказівкою про незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду за подібних правовідносин.

Однак, постанови Верховного Суду, на які посилаються скаржники у касаційних скаргах, ухвалені за відмінних фактичних обставин та не є релевантними до обставин цієї справи. Наведені сторонами правові позиції Верховного Суду пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування відповідного висновку, викладеного у постановах Верховного Суду.

Касаційні скарги як позивача, так і відповідача не містять інших обґрунтувань, ніж ті, які були висловлені сторонами в судах обох інстанцій, і з урахуванням яких як суд першої, так і апеляційної інстанцій вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з цим, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярофрут» та Головного управління Державної податкової служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська

Повний текст судового рішення виготовлено 13 серпня 2021 року.