Справа № 120/8671/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 серпня 2021 р. Справа № 120/8671/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036; ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, позивач) з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню за №65675742 від 22.07.2021 року в сумі - 5100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що постановою відповідач від 22.07.2021 року накладено на ГУ ПФУ у Вінницькій області штраф в розмірі 5100 грн. На переконання позивача рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року добровільно виконано Головним управлінням до відкриття виконавчого провадження, адже ОСОБА_1 нараховано компенсацію з січня 2016 року по липень 2020 року у сумі 10727,58 грн. Водночас згідно з розрахунком компенсації ОСОБА_1 вбачається, що за період з січня 2018 року по липень 2020 року відсутня заборгованість нарахована на виконання рішення суду №120/4330/20-а, оскільки, починаючи з 01.01.2018 року ОСОБА_1 отримував пенсію в новому розмірі.

Відтак, враховуючи те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, ст. 55 Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII та Порядком № 159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), представник позивача вважає протиправною постанову відповідача та просить її скасувати.

Ухвалою суду від 04.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також вирішено залучити ОСОБА_1 до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та надано відповідачу строк для подання відзиву, а третій особі строк для подання письмових пояснень. Окрім того, даною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження №65675742.

11.08.2021 року до суду подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до наданого боржником розрахунку компенсації ОСОБА_1 нараховано компенсацію втрати частини доходів за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, тоді як згідно виконавчого документа боржника зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року.

Тому 23.06.2021 року на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця №8038/2.3-22/3 згідно якої боржника зобов`язано в строк до 05.07.2021 року в повному обсязі виконати рішення суду, надавши до Відділу обґрунтовану відповідь з документальним підтвердженням його виконання. У свою чергу, ГУ ПФУ у Вінницькій області в листі від 07.07.2021 року повідомило, що компенсація втрати частини доходів згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4333/20-а за позовом ОСОБА_1 нараховано та виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (далі - Порядок №159) в розмірі 10727,58 грн. за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року. Щодо суми компенсації за період з січня 2018 по вересень 2020 року боржник зазначив, що така відсутня.

Таким чином, на переконання відповідача рішення суду, в наданий державним виконавцем строк для виконання, боржником не виконано в повному обсязі без поважних причин, оскільки боржником нараховано компенсацію втрати частини доходів за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, тоді як згідно виконавчого документа боржника зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, сторона відповідача просить суд в позові відмовити.

11.08.2021 року третьою особою подано пояснення з приводу адміністративного позову, у яких ОСОБА_1 щодо задоволення позовних вимог ГУ ПФУ у Вінницькій області заперечує та вказує, що до даного часу рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року №120/4333/20-а не виконано, адже компенсацію втрати частини доходів так і не виплачено.

З огляду на зазначене, третя особа вважає, що відповідачем правомірно винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши надані докази, які є у справі, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №120/4333/20-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.06.2018 року у справі № 120/1441/18-а, за період з 01.01.0216 року по 15.07.2020 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

26.04.2021 року Вінницьким окружним адміністративним судом по даній справі видано виконавчий лист № 120/4333/20-а .

03.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив прийняти на виконання виконавчий лист по справі №120/4333/20-а про нарахування та виплату компенсації втраченої частини доходів.

У подальшому постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвською О.М. від 04.06.2021 року відкрито виконавче провадження № 65675742 щодо виконання судового рішення. Серед іншого, у даній постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, надати обґрунтовану відповідь та документальне підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листом від 14.06.2021 року № 0200-0802-5/36750 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило головного державного виконавця, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі № 120/4333/20-а добровільно виконане до відкриття виконавчого провадження. Додатково зазначено, що на виконання рішення суду управлінням нараховано компенсацію з січня 2016 року по липень 2020 року у сумі 10727,57 грн.

Поряд із цим ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначило, що сума заборгованості у розмірі 10727,58 грн. за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року буде виплачено після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

До цього листа позивач додав розрахунок компенсації ОСОБА_1 (П/С 9728) за період з січня 2016 року по липень 2020 року.

Розглянувши лист ГУ ПФУ у Вінницькій області про виконання рішення суду згідно ВП 65675742 відповідач дійшов висновку, що рішення суду залишилось не виконаним у повному обсязі, оскільки судом зобов`язано нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року, а згідно з наданим боржником розрахунком компенсація нарахована з січня 2016 року по грудень 2018 року. У зв`язку з вищезазначеним на адресу позивача надіслано вимогу державного виконавця за №8238/2.3-22/3, якою зобов`язав боржника в строк до 05.07.2021 року в повному обсязі виконати рішення суду.

На виконання даної вимоги ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 07.07.2021 року № 0200-0802-5/41136 повідомило відповідача про те, що компенсація втрати частини доходів згідно з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4333/20-а нараховано та буде виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року в розмірі 10727,58 грн., за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року, що підтверджується службовою запискою начальника управління з питань виплати пенсій В. Чухрій від 07.07.2020 року.

У подальшому, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвською О.М. від 22.07.2021 року в рамках виконавчого провадження № 65675742 накладено штраф у розмірі 5100 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати останнє.

Не погоджуючись із винесеною постановою про накладення штрафу від 22.07.2021 року, ГУ ПФУ у Вінницькій області звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржувана постанова від 22.07.2021 року про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. винесена відповідачем на підставі статей 63, 75 Закону № 1404-VIII із мотивів невиконання судового рішення.

Так, частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення при цьому така невиконання не має поважних на те причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою її винесення слугувало нарахування боржником компенсації втрати частини доходів за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, тоді як за період з січня 2018 року по липень 2020 року таке нарахування ГУ ПФУ у Вінницькій області не здійснено. Відтак, на переконання відповідача Головним управління в повному обсязі не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №120/4333/20-а.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Відповідно до ст. 1 Закон № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому статті 3 Закону № 2050-ІII визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У свою чергу, згідно з п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З огляду на зазначені положення Порядку №159 та Закону №2030-ІІІ, колегія суддів Верховний суд у постанові від 28.04.2021 року у справі № 686/20861/17 вказує на те, що наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Так, з наданого, на підтвердження виконання рішення суду, розрахунку компенсації ОСОБА_1 (П/С 9728) вбачається, що за період з січня 2016 року по грудень 2017 року у ГУ ПФУ у Вінницькій області дійсно наявна заборгованість щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в сумі 1386,83 грн. за кожний з місяців. З огляду на наявність такої заборгованості здійснено нарахування компенсації визначеної шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

У свою чергу, за період з січня 2018 року по липень 2020 року заборгованість нарахована на виконання рішення суду №802/1441/18-а була відсутня, оскільки, починаючи з 01.01.2018 року ОСОБА_1 отримував пенсію в новому розмірі.

З огляду на зазначене, в графі "Сума заборгованості" проставлено "0,00 грн.". Відтак, сума компенсації за вказаний період розрахована та визначена позивачем також у розмірі 0,00 грн.

Суд зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, ст. 55 Закону № 2262-XII та Порядком № 159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування; самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Тому у зв`язку з відсутністю нарахованих та не виплачених сум пенсії у період січня 2018 року по липень 2020 року розмір компенсації у вищезазначений період становить 0,00 грн. Відтак, боржником здійснено розрахунок та нарахування, як зобов`язувалось рішенням у справі №120/4333/20-а, і за період з січня 2018 року по липень 2020 року, однак сума компенсації за такий період становить - 0,00 грн.

Суд також наголошує, що розрахунок сум компенсації втрати частини доходів (у даному випадку пенсії) належить до дискреційних повноважень ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Отже, ГУ ПФУ у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №120/4333/20-а здійснено розрахунок та нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з січня 2016 року по липень 2020 року, розмір якої становить - 10727,58 грн, що, на переконання суду, свідчить про повне виконання рішення від 13.10.2020 року у справі №120/4333/20-а в цій частині.

Водночас щодо виплати компенсації за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Окрім того, в силу статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Власні кошти Пенсійний фонд не включає до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Статтею 73 вищезазначеного Закону також встановлено вичерпний перелік підстав для використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим Законом.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, фінансування та виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Фонду виділених з Держаного бюджету України та за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відтак, невиконання судового рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області в частині виплати грошових коштів за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року у сумі у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

У свою чергу, частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VIII чітко визначено, що постанова про накладення штрафу виноситься у разі невиконання рішення саме без поважних причин.

Окрім того, накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 25.02.2021 року у справі №120/7463/20-а та Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року у справі №757/29541/14-а.

Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.01.2016 року по 15.07.2020 року у сумі 10727,58 грн. не виконано саме з поважних причин. Відтак, підстави для застосування штрафу визначена частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" - відсутні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відшкодуванню підлягають судові витрати лише у випадку, коли задоволено позов особи, яка не є суб`єктом владних повноважень або судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що позивачем є суб`єкт владних повноважень та відсутність витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експерти, підстави для відшкодування судового збору, на переконання суду, відсутні.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню за №65675742 від 22.07.2021 року в сумі - 5100 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ).

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду у повному обсязі сформовано: 16.08.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна