Справа № 380/4868/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4868/20 пров. № А/857/7877/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Хобор Р.Б., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року, прийняте суддею Грень Н.М. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (надалі УСЗН Самбірської РДА, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2015-2020 роки відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2020 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону № 3551-XII, тобто у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в загальному розмірі-32 945 гривень, а саме: за 2015 рік 3870 грн, (4745-875), за 2016 рік 4730 грн (5650-920),за 2017 рік- 5360 грн (6560-1200), 2018 рік - 5995 грн. (7260-1265), 2019 рік 6190 грн.(7485-1295), 2020 рік 6800 грн (8190-1390).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у зменшеному розмірі та зобов`язано нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником бойових дій та має право на отримання допомоги до 5 травня.

Подане відповідачеві звернення позивача доводило право особи на нарахування та виплату допомоги до 5 травня з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020 року.

Суд врахував правову позицію, викладену у судовому рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №440/2722/20, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року.

Звернув увагу на те, що розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році становить 8190 грн. (1638 грн х 5).

Суд не вбачав підстав для зазначення у резолютивній частині рішення суду суми недоплаченої суми допомоги, оскільки рішення суду носить зобов`язальний характер, а визначення точної суми до виплати відноситься до обов`язків відповідача, що виникатимуть на виконання покладеного судом обов`язку.

З приводу позовних вимог за 2015 2019 роки, суд зазначив, що перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року по справі №1-247/2018(3393/18), відтак саме з 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Тому, позовні вимоги в частині перерахунку та виплати допомоги до 5 травня за 2015-2019 роки в розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», задоволенню не підлягають.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно правових актів, які не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися у випадках, коли вони є чинними (маються покликання на постанови Верховного Суду від 23.05.2019 року у справі №910/5098/18, від 18.03.2019 року у справі №910/5244/18, від 20.03.2019 року у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 року у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 року у справі №913/204/18).

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення від 27.03.2009 року серії НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивачу у 2015- 2020 роках виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 875,00 грн, 920,00 грн, 1200,00 грн, 1265,00 грн, 1295,00 грн та 1390,00 грн замість п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону №3551-XII, згідно відповіді від 15.05.2020 року №С-147/01-11 Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (а.с.3).

Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та застосував процесуальні норми.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідачів здійснити перерахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2015-2020 роки у розмірі визначеному частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою 20.06.2020 року. Клопотання про поновлення строку для звернення до суду позивачем не заявлено.

Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21 зауважив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

В цьому випадку, суд наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

В той же час, суд зауважує, що відповідно до статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

При цьому, суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року розглядаючи справу № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі №607/7919/17, перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за період 2015-2020 роки слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.

В той же час, до суду позивач звернувся 20.06.2020 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 КАС України за 2015-2019 роки.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Колегія суддів зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом за 2015-2019 роки, не заявивши клопотання про поновлення такого строку, та не навівши поважних та об`єктивних причин його пропуску.

Так, апеляційний суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення пропущеного строку.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, враховуючи те, що позивач не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку про залишення позовних вимог за 2015-2019 роки без розгляду.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21.

Стосовно позовних вимог за 2020 рік, то колегія суддів з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України оцінки спірному судовому рішенні в цій частині не надає, оскільки в апеляційній скарзі вимог та обґрунтувань наведено не було, тому подібне виходить за її межі.

Разом з тим, обрана позиція з даного питання судом першої інстанції не суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду зроблених в постанові від 13.01.2021 року у справі №440/2722/20.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги за 2015-2019 роки слід залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі № 380/4868/20 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2015 2019 роки у зменшеному розмірі та зобов`язання Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2015 2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою вказані позовні вимоги залишити без розгляду.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. Б. Хобор
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 13.08.2021 року.