Справа № 400/2586/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2586/20
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до колективного сільськогосподарського підприємства "Полянка" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

03 липня 2020 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною завою до колективного сільськогосподарського підприємства "Полянка", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 77 500,16 грн, з яких: адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю - 76 400,0 грн та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій - 1 100,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог ФСЗІ зазначає, що у 2019 році відповідач не виконав нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, за що передбачені адміністративно - господарські санкції, які КСП "Полянка" своєчасно не сплачені.

Відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що у 2019 році ним створено робоче місце для інваліда, а до центру зайнятості направлялась відповідна звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів. Крім того, з 28.01.2015 року по 02.05.2019 року на підприємстві працювала одна особа з інвалідністю.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року Миколаївському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст.22 Закону України "Про зайнятість населення" основним завданням державної служби зайнятості є право, а не обов`язок, направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян,які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки. Не можна вважати звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2020 року КСП "Полянка" подало до Миколаївського обласного ФСЗІ звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми № 10-ПІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становила - 17 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 1 особа. 22.06.2020 року, відповідачем подано виправлений звіт, де зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві - 18 (а. с. 10, 11).

За результатами розгляду наданого відповідачем звіту та копій документів, позивачем встановлено, що в порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" КСП "Полянка" мало бути працевлаштована 1 особа з інвалідністю, проте відповідачем працевлаштовано одну особу з інвалідністю у 2019 році лише на 4 місяці. Внаслідок невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен сплатити адміністративно - господарські санкції у розмірі 76 400,0 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 1 100,16 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що КСП "Полянка" виконано норматив щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю у 2019 році, а обов`язок щодо пошуку працівників на такі вакансії законодавчо покладено саме на позивача, а не на товариство.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067 роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до абз.3 пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше через три робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Однак на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах по справі № 817/1188/18 від 24 квітня 2019 року та по справі № 812/1164/18 від 31 липня 2019 року, по справі № 440/2008/19 від 24 червня 2020 року, по справі № 260/554/19 від 13 травня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, протягом 2019 року КСП "Полянка" повідомляло про вакансію "сторожа", що підтверджується звітами за формою № 3-ПН, які подавались до Арбузинського районного центру зайнятості від 28.01.2019 року, 13.02.2019 року, 01.03.2019 року, 18.03.2019 року, 03.04.2019 року, 19.04.2019 року, 06.05.2019 року, 22.05.2019 року, 07.06.2019 року, 24.06.2019 року, 10.07.2019 року, 26.07.2019 року, 12.08.2019 року, 28.08.2019 року, 12.09.2019 року, 30.09.2019 року, 15.10.2019 року, 31.10.2019 року, 18.11.2019 року, 04.12.2019 року та 20.12.2019 року (а. с. 48-89).

Крім того, відповідач розміщував оголошення про наявну вакансію для працевлаштування інвалідів в чотирьох випусках районної газети "Нове життя" протягом 2019 року (а.с.90-97).

Згідно листа від 18.08.2020 року, який додано відповідачем до відзиву на позов, Арбузинська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості повідомила, що:

1) протягом 2019 року КСП "Полянка" подано 22 звіти за формою № 3-ПН про можливе працевлаштування осіб з інвалідністю;

2) протягом 2019 року видано 7 направлень на працевлаштування у КСП "Полянка" (а. с. 39-45);

3) фактів відмови КСП "Полянка" у працевлаштуванні осіб з інвалідністю протягом 2019 року не було. Особи з інвалідністю відмовлялись від працевлаштування з причин транспортної недоступності та нозології згідно індивідуальної програми реабілітації та довідок МСЕК (а. с. 38).

Таким чином, повідомлення відповідачем органу працевлаштування про наявність вакантної посади для працевлаштування інвалідів давало можливість направлення відповідним органом до підприємства відповідача інвалідів для працевлаштування у звітному періоді на виконання приписів Закону № 875.

Судова колегія також враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що до відповідача направлялись особи з інвалідністю або останні самостійно звертались, але їм було відмовлено у такому працевлаштуванні.

Крім того, як у КСП "Полянка" на посаді завідувача складом (током) у період з 28.01.2015 року по 02.05.2019 року працювала ОСОБА_1 (запис 24-25 трудової книжки, а. с. 12 зворотній бік), яка має 3 групу інвалідності, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААА та виписка з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААА (а. с. 14-15).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що КСП "Полянка" виконано законодавчо встановлений обов`язок щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році" та ним постійно вживаються заходи самостійного пошуку вказаної категорії осіб для працевлаштування.

Єдиним доводом апелянта є те, що КСП "Полянка" повинно самостійно здійснювати працевлаштування осіб з інвалідністю, а звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю не є виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, який судова колегія вважає помилковим.

Судова колегія наголошує, що на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів лише шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. Закон № 875-ХІІ не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 440/2008/19,від 03 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 08 липня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко