Справа № 520/1760/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 р. Справа № 520/1760/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 р. (ухвалене суддею Мельниковим Р.В.) по справі № 520/1760/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2019 р.; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2019 р., з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2019 р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2019 р., з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу цієї частини № 46-ос від 04.02.2019 р. виключений із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням у запас.

Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату позивачу при звільненні компенсацію вартості неотриманого ним речового майна у період проходження військової служби.

З метою з`ясування правильності нарахування компенсації за неотримане речове майно, позивач 12.01.2021 р. звернувся до відповідача з письмовим зверненням.

Листом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.01.2021 р. № 703/П-3/536 позивачу надано довідку-розрахунок № 19 від 04.02.2019 р., де вказано речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби. По кожному пункту відповідно до довідки розрахунок № 19 від 04.06.2019 р. відпрацьована Довідка закупівельних цін яких років застосовувались для нарахування грошової компенсації, яка надається встановленим порядком. Також вказано, що згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1132 від 31.10.2016 р. Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період речовий атестат видається військовослужбовцю у разі вибуття зі складу органу Держприкордонслужби, який є документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби. Крім того, зазначено, що в постанові Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 р. Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно передбачено, що у зв`язку зі звільнення військовослужбовця видається довідка розрахунок. Водночас, вказано, що позивача було звільнено з військової служби наказом Начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби № 46 - ос від 04.02.2019 р., та надано довідку розрахунок № 19 від 04.02.2019 р.

Позивачу після отримання від відповідача відповіді від 20.01.2021 р. № 703/П-3/536 стало відомо про те, що розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна здійснювався за цінами станом на дату виникнення права на речове майно. Так, з довідки закупівельних цін яких років застосовувались для нарахування грошової компенсації для майора ОСОБА_1 , що була надана разом з листом від 20.01.2021 №703/П-3/536 , слідує, що відповідач нарахування компенсації здійснив за цінами минулих років (2004 - 2019 р.р.), протягом яких позивач проходив військову службу на офіцерських посадах, а виплату нарахованої компенсації у сумі 33291,69 грн. здійснив відповідно до наказу від 20.03.2019 №136-ос.

Позивач, вважаючи, що відповідач повинен здійснити нарахування та виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 01.01.2019 р. (рік виплати компенсації за неотримане речове майно), тобто, компенсація повинна здійснюватися за цінами станом на 01.01.2019 р., а не за цінами минулих років, як це здійснено відповідачем, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (в подальшому - Закон № 2011).

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищезазначеної норми вказує, що повноваженнями щодо визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно наділений саме Кабінет Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 (в подальшому - Порядок № 178).

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).

Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Згідно із п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 р. за № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 р. за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному Порядком № 178. Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Аналіз вищезазначених норм вказує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 4 Порядку № 178 передбачено, що виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 р. у справі № 803/756/17.

Відповідно до абз. 1 та 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. за № 1153/2008, (дія якого відповідно до ч. 3 Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України) (далі Положення № 1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Судовим розглядом встановлено, що адміністрацією Державної прикордонної служби України видано наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.02.2017 р. № 33, наказ від 06.01.2018 р. № 30, наказ від 31.01.2019 р. № 21 Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився, якими затверджено додатки № 1 Вартість належних до видачі предметів речового майна відповідно.

Відповідно до довідки розрахунку № 19 від 04.02.2019 р. на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу нараховано 33291,69 грн., яка в подальшому виплачена відповідно до наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального правління Державної прикордонної служби України від 20.03.2019 р. № 136-ос.

Як вбачається із вказаної довідки, компенсація вартості неотриманого майна (її нарахування та виплата) проведена за цінами минулих років.

Проте, застосування в спірних правовідносинах закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам п. 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Аналогічні висновки, викладено в постановах Верховного Суду від 23.08.2019 р. у справі № 2040/7697/18, від 14.11.2018 р. у справі № 809/1488//16, від 17.03.2020 р. у справі № 815/5826/16, від 25.02.2021 р. у справі № 380/2458/20.

Доводи відповідача, що розмір суми грошової компенсації позивача залежить від моменту виникнення у нього права на отримання речового майна, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 178, яка регулює порядок нарахування та виплати спірної компенсації, не передбачено можливості відповідача розраховувати закупівельні ціни речового майна з огляду на час виникнення у позивача права на таке майно, і як наслідок погоджується з висновками суду першої інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції, вважає помилковими доводи відповідача, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна обов`язково необхідно враховувати момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціну на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін, який минув з останнього моменту отримання предметів речового майна.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, а закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно, виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.

Отже, позивач має право на компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби за контрактом, нарахування якої повинно здійснюватися за цінами, виходячи із закупівельної вартості такого майна, станом на 01.01.2019 р., у зв`язку з чим дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2019 р. є протиправними.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справіv. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 р. по справі № 520/1760/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій