Справа № 266/3179/21
Суддя: Федотова В. М.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/3179/21
Провадження № 2-а/266/34/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участю секретаря Петрухіної Т.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАН №4229773 від 19.05.2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що постановою поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи К.О. серії ЕАН № 4229773 від 19.05.2021 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП за те, що 14.05.2021 року о 08:43 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», номерний знак « НОМЕР_1 », рухався зі швидкістю 75 км/год, тим самим порушив вимоги п.п. 12.4 ПДР України.

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення, позивач зазначив, що 14.05.2021 року приблизно о 09-00 год. він рухався по пр. Миру в сторону вул. Купріна в м. Маріуполі, та не доїжджаючи де вказаної вулиці здійснив розворот та поїхав у протилежному напрямку по пр. Миру в напрямку вул. Зелінського, де його зупинив поліцейський Куркчи К.О. неподалік від вул. Зелінського. Поліцейський повідомив, що він нібито перевищив швидкісний режим та рухався зі швидкістю 75 км/год. Однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки рухався він без перевищення швидкісного режиму. Поліцейським було показано пристрій на якому був зображений автомобіль позивача та у куті екрану було написано «75».

Не погодившись із доводами поліцейського, позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з чим, поліцейський відклав розгляд справи на 19.05.2021 року, про що позивача письмово було повідомлено та запрошено до підрозділу патрульної поліції. Позивач надав письмове обґрунтування своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки з його боку не відбувалося порушення швидкісного режиму. Однак поліцейським без належного мотивування не прийнято його доводи.

З огляду на це позивачем було заявлено клопотання про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Проте в задоволенні його клопотанні було відмовлено без будь-яких обґрунтувань, у зв`язку із чим було порушено право на ефективний засіб юридичного захисту, гарантоване статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Під час розгляду справи позивачу було пред`явлено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19 серпня 2020 року, при цьому сертифікат відповідності засобу вимірювальної техніки TruCam LTI20/20 не надано.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam, що був використано під час вимірювання швидкості руху, не був заявлений до експертного дослідження Держспецзв`язком під час останньої повірки, та не пройшов відповідного дослідження правильно реалізованого криптографічного алгоритму шифрування відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, щодо забезпечення його конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, а тому його застосування для вимірювання швидкості руху позивачем не можна вважати законним, а показники такого вимірювального приладу вірними.

Таким чином, вимірювання швидкості руху автомобіля було проведено з використанням лазерного вимірювача швидкості, який не пройшов необхідної сертифікації, а отже такі дії вчинено не у спосіб, передбачений законом і використовувати його показники правових підстав не було.

Також позивач зазначив, що на його шляху від розвороту біля вулиці Купріна та слідування по проспекту Миру в напрямку вулиці Зелінського, біля якої його зупинили, вбачається відсутність знаку 5.7 «Фото-, відеофіксування порушень ПДД»

На його зауваження про відсутність знаку, капралом було повідомлене що знак стоїть десь подалі, позаду напрямку руху позивача, а на зауваження, що відсутність знаку на цьому проміжку дороги робить незаконним вимірювання швидкості, відповіді отримано не було.

Зазначив, що відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 року, у справі №166/224/20, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-УІІІ, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксації повинна бути розміщена на видному місці.

У зв`язку із вищевикладеним, вважає постанову протиправною, та просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності Рябко І.В. надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування чого зазначила наступне.

Під час несення служби в Центральному районі міста Маріуполя по проспекту Миру біля буд. 110 а. 14.05.2021 року екіпажем "Чайка" за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000587) було виявлено порушення ПДР, а саме, водій транспортного засобу Volkswagen Tiguan з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, після чого на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено поліцейськими.

Вказаний факт підтверджується долученим відео та фото, на якому зафіксовано державний номерний знак вищезазначеного транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

Також зазначила, що на долученому фото вбачається повний опис події, а саме : дата їй час скоєння правопорушення, місце скоєння правопорушення, на який саме прилад було зроблено фіксацію правопорушення (серія, номер).

Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності зазначила, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe lnc, США , використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Слід зазначити, що відповідно до наведеної інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Слід зауважити, що Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, то лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості і транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. Отже, використання приладу TruCam в ручному режимі є режимі є законним.

Стосовно твердження позивача про відсутність дорожнього знаку «5.70» представник позивача зазначила, шо згідно ч.2 ст. 40 Закону № 580-УШ містить лише законодавчий припис про те, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розмішена на видному місці.

При цьому жодними положеннями Закону № 580-VIII, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Також зазначила, що дорожній знак 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху» носить лише інформаційний характер, тобто він інформує про можливість здійснення контролю за порушення Правил Дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів , а оскільки позивача ОСОБА_1 було зупинено безпосередньо в м. Маріуполя по проспекту Миру біля буд. 110а, він повинен керуватись насамперед п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. та ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху.

Доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. безпідставні, оскільки всі клопотання були задоволені в повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом зробленим нагрудним реєстратором патрульного (запис додається на оптичному диску).

У зв`язку із вищевказаним, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовоних вимог в повному обсязі.

В подальшому , позивач ОСОБА_1 надав додаткові пояснення в яких зазначив, що посилання представника відповідача на відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського не дає можливості оцінити його, як належний та допустимий доказ у справі,оскільки у постанові серії ЕАН № 4229773 від 19.05.2021 року в пункті 7 «до постанови додаються» відсутнє посилання на нагрудний реєстратор поліцейського.

Стосовно відсутності знаку 5.70, зазначив, що згідно з п.8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Відповідно до висновку Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.04.2019 року у справі №127/12081/17 неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Окрім того, відповідачем не наведено будь-яких аргументів на заперечення ствердження про відсутність знаку 5.70.

Щодо твердження представника відповідача у своєму відзиві, що «жодним положенням Закону № 580-УІІІ, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких знаків», позивач ззначив, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 статті 40 «Про національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, повинна бути розміщена на видному місці.

Стосовно ненадання можливості скористатися правовою допомогою - як явбачається з матеріалів справи, після заявленого клопотання, про надання можливості скористатися правовою допомогою, інспектором не було вжито жодних дій, для надання можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, що є порушенням норм діючого законодавства.

Позивач ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності Рябко І.В. у відзиві вказала , що розгляд справи просит провести за її відсутності, в позовних вимогах просила відмовити.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до постанови серії ЕАН № 4229773 від 19.05.2021 року, ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за те, що 1.05.2021 року о 08 год. 43 хв., керував автомобілем Volkswagen Tiguan з номерним знаком НОМЕР_1 в м. Маріуполі по проспекту Миру, 110-А та рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населенного пункту на 25 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху.(а.с.6).

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam від 14.05.2021 року. (а.с.52).

З вказаних матеріалів фото - та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб марки Volkswagen Tiguan з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75 км/год.

При цьому, матеріали відео - та фотофіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу з перевищенням швидкості.

Особа позивача, як водія транспортного засобу, встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу та пред`явлення ним документів.

Також, судом встановлено, що дорожній знак 5.70 «Фото,-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» від перехрестя проспекту Миру з вул. Купріна в напрямку вул.. Зелинського в м. Маріуполі не встановлений.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частин перша, друга, третя , п`ята і шоста статті 122 КУпАП (в редакції чинній на момент вчинення правопорушення).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон N 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону N 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України на 25 км/год.

Так, спірна постанова серії ЕАН № 4229773 від 19.05.2021 року не містить посилань на докази, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 представником відповідача разом з відзивом на адміністративний позов долучені фотознімки, відеофіксація приладу TruCAМ від 15 травня 2021 року та видеофіксація з боді-камер поліцейських. Однак, видеофіксація з боді-камер поліцейських не зазначені у спірній постанові, що позбавляє суд можливості оцінити їх, як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, поліцейським який розглянув справу не виконано вимогу щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" N 580-VIII, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наданого відповідачем відеозапису слідує, що на рухомий автомобіль «Volkswagen Tiguan», номерний знак « НОМЕР_1 », наведено ціль та здійснюється замір швидкості приладом Trucam з руки, оскільки простежуються певні коливання, що може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" N 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Суд знаходить необґрунтованим посилання представника відповідача на лист ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», де зазначено, що вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Стосовно порушення конституційних прав позивача в частині не надання поліцейським УПП в Донецькій області права на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що факт порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України не підтверджується належними і допустимими доказами у справі, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови із зазначенням їх у постанові.

Інші доводи учасників справи на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою і такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАН №4229773 від 19.05.2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 4229773 від 19.05.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не в автоматичному режимі винесену капралом Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи Костянтином Олександровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Федотова В. М.