Справа № 640/6934/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/233
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Київ № 640/6934/19

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії щодо нарахування земельного податку
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про:

визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 261875-17 від 27.12.2018 року в частині нарахування земельного податку на суму 16 356,45 грн.;

визнання протиправним та скасування рішення № 261875-17 від 27.12.2018 року про опис майна у податкову заставу.

Ухвалою суду від 08.05.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін.

05.06.2019 р. до суду надано відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2012 ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Спільного українсько-словацького підприємства у формі ТОВ "К.Ф.М.", Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" про визнання права власності на нежилі приміщення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2012 р. у справі №2605/7315/12 (набрало законної сили 31.10.2012 р.) позов задоволено -

розірвано угоду про надання послуг від 01.12.2011 р., укладену між ОСОБА_1 та Спільним українсько-словацьким підприємством у формі ТОВ "К.Ф.М.";

визнано за ОСОБА_1 право власності на нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 574,7 м2;

зобов`язано Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 574,7 м2.

19.11.2012 р. Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" провело державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягом за №36312687.

Згідно з нотаріально посвідченим договором доручення 1/2 частини нежитлового приміщення від 27.05.2013 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , остання набула у власність 1/2 частини вказаного нерухомого майна.

27.03.2018 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення за №1-2654, згідно з яким ОСОБА_1 визначене податкове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 р. в розмірі 19 647, 26 грн.

Податкове повідомлення-рішення за №1-2654 повернулося без вручення з поміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

27.12.2018 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу за №261875-17, згідно з якою визначено заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.12.2018 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 270, 69 грн. штрафних санкцій та земельного податку з фізичних осіб у розмірі 16 627, 14 грн. основного платежу.

Також 27.12.2018 р. контролюючим органом винесено рішення за №261875-17 про опис майна у податкову заставу, згідно з яким майно ОСОБА_1 передане у податкову заставу.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказану вимогу та рішення протиправними з таких підстав.

Позивач зазначає, що вимога в частині сплати земельного податку є необґрунтованою, оскільки заборгованість у розмірі 16 356, 45 грн. є неузгодженою.

Позивач зазначає, що згідно зі ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, землекористувачі, тоді як щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про позивача як власника відсутня у Державному земельному кадастрі.

Крім того, позивач посилається на Узагальнюючу податкову консультацію щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 р. №602.

Додатково позивач посилається на рішення про результати розгляду справи, винесене ДФС України 22.07.2019 р. за результатами скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 р. №58129-1305-2615 про нарахування зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб за 2019 р.

Вказане податкове повідомлення-рішення скасоване саме з підстав відсутності інформації про позивача як власника земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Відповідач - Державна податкова служба України в особі Головного управління ДПС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що підставою для нарахування податку стала інформація з ПК "Кадастр" станом на 31.05.2018 р., надана Департаментом земельних ресурсів КМДА, згідно з якою земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , який також рахується власником нежитлового приміщення площею 574, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за даними Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Після отримання цієї інформації відповідачем було сформоване 27.03.2018 р. податкове повідомлення-рішення за №1-2654, згідно з яким ОСОБА_1 визначене податкове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 р. в розмірі 19 647, 26 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України, зі змінами та доповненням, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Стаття 269 ПК України визначає, що платниками земельного податку є (а) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та (б) землекористувачі. Об`єктом оподаткування земельним податком згідно з положеннями статті 270 ПК України є (а) земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та (б) земельні частки (паї), які перебувають у власності. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст. 287 ПК України).

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III, зі змінами та доповненнями.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (стаття 124 ЗК України).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України). При цьому земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі тощо.

З огляду на вказане, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

Аналогічний висновок міститься в Узагальнюючій податковій консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 № 602.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у Державному земельному кадастрі інформації про ОСОБА_1 як про власника чи користувача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , натомість відповідач посилається на інформацію з ПК "Кадастр", надану Департаментом земельних ресурсів КМДА, та даними Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Протиправність нарахування позивачу податкового зобов`язання з земельного податку щодо вказаної земельної ділянки підтверджується також рішенням про результати розгляду справи, винесеним ДФС України 22.07.2019 р. №6/М/99-99-11-05-01-25 за результатами скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 р. №58129-1305-2615 про нарахування зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб за 2019 р.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 261875-17 від 27.12.2018 року в частині нарахування земельного податку на суму 16 356,45 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з матеріалами справи відповідач дійшов висновку про наявність податкового боргу (узгодженого податкового зобов`язання), оскільки винесене 27.03.2018 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення за №1-2654, згідно з яким ОСОБА_1 визначене податкове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 р. в розмірі 19 647, 26 грн., не скасоване в установленому порядку.

Натомість, позивач у позові зазначає про відсутність у нього інформації про винесення податкових повідомлень-рішень щодо земельного податку за 2018 р.

З огляду на те, що предметом оскарження є податкова вимога, а податкове повідомлення-рішення за №1-2654 від 27.03.2018 р. окремо не оскаржувалося у зв`язку з його неотриманням позивачем (повернулося без вручення з поміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" згідно з наданою відповідачем копією), враховуючи одну й ту саму підставу визначення податкового боргу як у рішенні, так і у вимозі, суд для повного захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в порядку ст. 9 КАС України та визнати протиправним податкове повідомлення-рішення за №1-2654 від 27.03.2018 р., що стало підставою для винесення оскаржуваної вимоги.

Згідно з пп. 89.1.2 п. 89.1, п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17х60=1020 грн.).

Згідно з вимогою від 27.12.2018 р. №261875-17 визначено заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.12.2018 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 270, 69 грн., що не є предметом оскарження).

Таким чином, залишок заборгованості у розмірі 270, 69 грн. не є достатнім для залишення в силі рішення від 27.12.2018 р. за №261875-17 про опис майна у податкову заставу, згідно з яким майно ОСОБА_1 передане у податкову заставу.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

З врахуванням викладеного у суду наявні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних вимог щодо обґрунтованості під час прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного, ст. 9, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимоги № 261875-17 від 27.12.2018 року Головного управління ДФС у м. Києві в частині нарахування земельного податку на суму 16 356,45 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 261875-17 від 27.12.2018 року про опис майна у податкову заставу.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.03.2018 р. за №1-2654, згідно з яким ОСОБА_1 визначене податкове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 р. в розмірі 19 647, 26 грн.

5. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, код 43005393) в особі відокремленого підрозділу - Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: Україна, 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) 1536, 8 грн. судового збору.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 16.08.2021 р.