Справа № 260/3741/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3741/20 пров. № А/857/9969/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року, прийняте суддею Скраль Т.В. в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 260/3741/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому, з уточненням позовних вимог, просив:

1) стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 1 137,04 грн. доплати за службу в нічний час;

2) стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 747,70 грн. за нездійснення індексації грошового забезпеченні у період з 27.08.2017 року по 31.10.2017 року.;

3) стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день прийняття рішення.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.09.2020 року № 649 о/с позивача звільнено з військової служби та виключено з усіх видів забезпечення з 06.09.2020 року.

Позивач вважає, що на час звільнення мав право на виплату індексації грошового забезпечення та доплату за службу в нічний час, однак відповідач протиправно не провів своєчасний розрахунок з позивачем при звільненні.

У зв`язку з цим позивач зазначає, що набув право на виплату індексації грошового забезпечення та доплату за службу в нічний час, і, в свою чергу, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення судом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час у сумі 14, 21 грн.

Визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2017 року по 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 28 серпня 2017 року по 31 жовтня 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та задовольнити адміністративний позов.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції при розрахунку відпрацьованих годин у нічній час взяв до уваги довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час, які не відповідають фактично відпрацьованому часу в зазначених умовах. Крім того, суд першої інстанції протиправно вийшов за межі позовних вимог і застосував спосіб захисту порушеного права, який є менш ефективним ніж той про який просив позивач.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то позивач зазначає, що відповідач частково виплатив позивачу невиплачені при звільненні суми, в частині виплати доплати грошового забезпечення у зв`язку із забезпеченням правопорядку та безпеки громадян в період карантину за серпень та вересень 2020 року в розмірі 2436,79, яка виплачена 29.12.2020 року. За цієї обставини вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 03 вересня 2020 року наказом Департаменту патрульної поліції № 649 о/с «По особовому складу», відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», позивач звільнений зі служби в поліції з 06 вересня 2020 року.

12 жовтня 2020 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції із запитами на публічну інформацію в яких просив надати копії розрахункових листів згідно з яких проводиться нарахування грошового забезпечення за весь час його служби в поліції, інформацію про суми нарахованих та виплачених коштів в якості доплати за службу в нічний час за весь час служби в поліції та інформацію про кількість годин відпрацьованих в нічний час за весь період служби в поліції.

19 жовтня 2020 року та 30 жовтня 2020 року Департамент патрульної поліції надіслав інформацію позивачу на запити від 12 жовтня 2020 року.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2017 року по 31.10.2018 року та стягнення доплати за службу в нічний час в сумі 14,12 грн. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною, оскільки відповідач не провів із позивачем остаточного розрахунку.

Апеляційний суд частково погоджується із таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови № 988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

Доплата за службу в нічний час не має постійного характеру та виплачується поліцейським, залучення яких до служби в нічний час, підтверджене вказаними вище документами, за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

При цьому пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Враховуючи надані відповідачем розрахункові листи із зазначенням складових грошового забезпечення позивача, довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час, починаючи з лютого 2018 року, витягів з наказів на відпустки за весь час служби, листів непрацездатності за весь час служби, суд першої інстанції встановив, що відповідач недоплатив позивачу 14,12 грн. за службу в нічний час за період з травня 2018 року по квітень 2020 року.

Апеляційний суд, перевіривши зроблені судом першої інстанції розрахунки, на підставі вказаних вище доказів, вважає, що такі не викликають сумнівів, натомість, позивач не довів протилежного.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що вказана сума не нарахована і не виплачена позивачу, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення її на користь позивача. Апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час з врахуванням мотивів наведених у постанові.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 747,70 грн. невиплаченої індексації грошового забезпеченні у період з 27.08.2017 року по 31.10.2017 року, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 та 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 та 6 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

У пункті 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

При цьому, індексація не нараховується, якщо розмір підвищення посадового окладу перевищує величину індексу споживчих цін.

Відповідач, відмовивши позивачу у проведенні індексації, не заперечує ту обставину, що позивач має право на виплату індексації, однак вказав, що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а виплата індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.

Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 28.08.2017 року по 31.10.2017 року, отже у відповідача є відповідний обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, зважаючи на те, що цей обов`язок не залежить від бюджетного фінансування на ці цілі.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що суд не може підміняти функції відповідного державного органу до повноважень якого входить розрахунок індексації грошового забезпечення, а тому вірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення вказаної позивачем суми.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то апеляційний суд вважає, що ця вимога є передчасною, оскільки відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що в іншій частині позовних вимог суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення на користь позивача доплати за службу в нічний час та прийняти постанову, якою цю вимогу задовольнити частково, шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з травня 2018 року по квітень 2020 року, з врахуванням мотивів суду, які викладені у цій постанові. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року в справі № 260/3741/20 скасувати в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованості із грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час у сумі 14, 21 грн. та прийняти в цій частині постанову, про часткове задоволення цієї частини позовних вимог.

Визнати протиправними бездіяльність Департаменту патрульної поліції під час нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з травня 2018 року по квітень 2020 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з травня 2018 року по квітень 2020 року, з урахуванням мотивів, які викладені у цій постанові.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованості із грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час у сумі 14, 21 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року в справі № 260/3741/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар