Справа № 160/13136/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 серпня 2021 р. Справа № 160/13136/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду - Кучма К.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вищезазначена позовна заяви, в якій позивачем заявлені вимоги визнати незаконної та скасувати постанову про арешт майна автомобіль марки MERCEDES-BENZ, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 та оголошення заборони його відчуження №50591164 від 08.02.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він придбав транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 110 CDI, 2000 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 25.06.2021 року він звернувся до Територіального сервісного центру МВС №1243 із заявою, в якій просив здійснити реєстрацію права власності вищезазначеного автомобіля на своє ім`я. 03.07.2021 року він отримав відповідь від Територіального сервісного центру МВС №1243, якою йому було відмовлено у здійсненні реєстрації права власності на автомобіль у зв`язку із наявністю в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - 08.02.2017 р. за №16142988 зареєстроване обтяження, об`єктом якого є транспортний засіб MERCEDES-BENZ, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , підстава - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 50591164, виданий: 08.02.2017 р., видавник: Дарницький РВДВС. Таким чином на його майно накладено арешт та заборонено відчуження відповідачем. Станом на день звернення із даним позовом вищезазначений автомобіль зареєстрований за третьою особою - ОСОБА_2 . До звернення із письмовою заявою до Територіального сервісного центру МВС №1243 про реєстрацію права власності він в усному порядку звертався до даного Сервісного центру, йому також повідомляли, що наявний арешт та він не зможу зареєструвати автомобіль на своє ім`я. Він в усному порядку звернувся до відповідача з проханням пояснити підстави арешту, оскільки третя особа не має відносно себе жодних виконавчих проваджень, де б вона мала статус боржника, що даний автомобіль зареєстрований на ім`я третьої особи, а отже накладення арешту є помилковою дією державного виконавця та порушує його права. Відповідач з ним спілкуватися відмовився, повідомивши, що він не є стороною виконавчого провадження та не має права на отримання інформації. Після чого він звернувся до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) із відповідними зверненням, щодо даного питання, його заяву було розглянуто та повідомлено, що відсутні підстави для зняття арешту та рекомендовано звернутися до суду. Позивач вважає, що постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, №50591164, що видана 08.02.2017 року відповідачем є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали даної позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по справі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб`єктами, суд дійшов висновку, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Так, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір, за захистом яких прав особа звернулася до суду, виникнення, припинення або зміни яких прав стосується заявлений спір.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, унормований ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, 2 цієї статті Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частиною 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині 4 ст.59 України «Про виконавче провадження» наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» передбачено, що при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Частиною 2 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Матеріалами справи підтверджується, що спір у даній адміністративній справі, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем ОСОБА_1 . Відкриті відповідачем виконавчі провадження стосувались накладення обтяжень іншої особи, а саме ОСОБА_2 , тобто, не позивача.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Суд дійшов висновку, що оскільки зі змісту позову та доданих до нього матеріалів не вбачається наявності публічно-правового спору між сторонами (позаяк позивачем не оскаржуються будь-які рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи органу державної виконавчої служби), тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на цей спір не поширюється. Справа за таким позовом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відмову у відкритті провадження по справі з викладених вище підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви, згідно з квитанцією №49276 від 21.07.2021 року про сплату судового збору сума в розмірі 908 грн., яка підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений згідно з квитанцією №49276 від 21.07.2021 року, за подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду даної позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з даною позовною заявою з того самого предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.294-297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма