Справа № 200/6383/21
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

16 серпня 2021 р. Справа №200/6383/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації Військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда Мар`їнського району Донецької області про визнання протиправним і скасування акта та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

26 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комісії з обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації (Військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда Мар`їнського району Донецької області (далі - відповідач, Комісія), надісланий на адресу суду 24 травня 2021 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати Акт обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації № 10, затверджений Комісією 30 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Комісію затвердити та надати ОСОБА_1 новий Акт обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновку судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 22.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

31 травня 2021 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/6383/21-а; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ч. 8 ст. 262 КАС України).

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній основній відпустці з 20 липня 2021 року по 13 серпня 2021 року справа розглянута 16 серпня 2021 року.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що в 2014 році будинок був зруйнований внаслідок артилерійського обстрілу в результаті терористичного акту.

Маючи намір отримати компенсацію за зруйноване житло відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020 року № 767 «Питання виплати грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації», позивач звернувся до Комісії з заявою про проведення обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

30 жовтня 2020 року Комісія провела обстеження будинку та затвердила акт № 10, згідно з яким будинок є пошкодженим, придатним для проживання. При цьому в акті зазначено, що відновлено 60% житлового будинку, а зруйнованим залишається 65%.

Позивач покликається на пп. 2 п. 3 Порядку надання та визначення розміру грошової компенсації постраждалим, будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 947, (далі - Порядок № 947), і зазначає, що право на компенсацію мають особи, будинки яких є зруйнованими. Оскільки за висновком Комісії будинок пошкоджений, він позбавлений можливості отримати відповідну компенсацію.

Позивач наголошує, що його будинок залишається в аварійному стані, проживати в ньому неможливо. Будинок починали відновлювати представники гуманітарних організацій, однак відновлено його так і не було. Зауважує, що йому не зрозумілі розрахунки відсотків руйнування, зазначені в акті, а тому він мав сумніви щодо того, що його будинок пошкоджений, а не зруйнований.

28 квітня 2021 року з метою з`ясування стану будинку та подальшого звернення до суду позивач звернувся до судового експерта з заявою про проведення судової будівельно-технічної експертизи.

17 травня 2021 року судовий експерт провів дослідження будинку та надав висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 22, відповідно до якого будинок зруйнований.

Експертом встановлено, що несучі конструкції, а саме стіни та перегородки, підлягають повній заміні. Фізичний знос будинку приймається у розмірі 85% - елементи будівлі не виконують своїх функцій та знаходяться в зруйнованому стані. Є несправності, що впливають на експлуатацію елементів і не усуваються під час ремонту.

Отже, експерт, який має спеціальні технічні знання, має відповідну кваліфікацію та є обізнаним про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, встановив, що будинок є не пошкодженим, як вказує Комісія, а зруйнованим.

На цій підставі позивач стверджує, що внаслідок складання Комісією акта обстеження з хибними висновками, він позбавлений права на компенсацію за руйнування його житла.

Також позивач покликається на пп. 1 п. 3 Порядку № 947, відповідно до якого постраждалим, житло яких пошкоджено внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків та які відмовилися від евакуації, відселення та залишилися на попередньому місці проживання та/або в межах відповідного населеного пункту, надається грошова допомога, і зазначає, що звернувся до військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда з заявою про виплату грошової допомоги, однак на своє звернення відповіді не отримав.

Позивач вважає, що опинився в ситуації, коли внаслідок протиправного рішення Комісії, яким вважає акт обстеження, він втратив будь-яку надію на отримання грошових коштів від держави за зруйноване житло, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з припиненням з 30 квітня 2021 року повноважень Комісії з обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненого збройною агресією Російської Федерації військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда Марьїнського району Донецької області належним відповідачем у справі має бути Комісія з обтяження житла зруйновного внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненого збройною агресією Російської Федерації на території Мар`їнської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області.

Вказує на те, що повідомлені позивачем обставини не вказують на порушення його конкретних індивідуальних прав саме відповідачем; позов не містить посилання на норми права, які були порушені відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач вважає акт обстеження житла актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, а відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку з його виданням, не породжує права на захист.

Також відповідач ставить під сумнів висновки експерта. Зазначає, що експертом ним не враховані ремонтно-будівельні роботи, виконані благодійними організаціями, які значно вплинули на стан конструктивних елементів об`єкта обстеження.

Так, у висновку експерта при описі конструкцій перекриття будинку вказана їх повна відсутність, тобто їх зношеність складає 100%, проте фактично на об`єкті встановлено нове перекриття.

Розраховуючи фізичний знос будинку, експерт зазначив, що дах і покрівля мають аварійний стан (знос 80%), проте фактично під час виконання ремонтних робіт покрівлю та дах повністю відновлено.

За висновком експерта вікна будинку мають аварійний стан (знос 80%), однак фактично під час виконання ремонтно-будівельних робіт 6 з 14 старих дерев`яних вікон були замінені на металопластикові.

Експерт зазначає, що двері будинку відсутні (знос 100%), однак фактично при виконанні ремонтно-будівельних робіт були встановлені металеві вхідні двері.

За висновком експерта стіни та перегородки мають аварійний стан (знос 80%), проте фактично при виконанні будівельних робіт здійснений ремонт вказаних конструктивних елементів, а їх частина їх була перекладена повністю.

Експерт вказує, що підлога будинку повністю зруйнована (знос 100%), однак фактично при ремонті виконано нову бетонну основу під поли.

Крім того, припущення експерта, що фізичний знос фундаменту будівлі дорівнює середньому показнику по будівлі (63%) відповідно до даних технічного паспорта є недостовірними, оскільки конструктивні елементи будівлі мають різний ступінь зносу. Зокрема при технічній інвентаризації будинку, яка проводилась 14 вересня 2014 року, встановлено, що фізичний знос фундаменту складає 50% (заміть 63%, прийнятих експертом).

На цих підставах відповідач стверджує, що фактичний фізичний знос конструктивних елементів будинку з урахуванням виконаного значного обсягу ремонтних робіт значно нижчий за 80%, тобто відповідно до Правил визначення фізичного зносу будівель, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 03 лютого 2009 року № 21, будинок не є зруйнованим.

Відповідач доводить, що у спірних правовідносинах Комісія дійшла обґрунтованих висновків щодо стану будинку.

30 червня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

07 липня 2021 року до суду надійшли заперечення відповідача.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Мар`їнським РВ ГУМВС України в Донецькій області 05 квітня 2011 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 13 грудня 1993 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в його паспорті.

Позивач є власником житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування будинку від 05 травня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Ністратовою Р.І. 05 травня 1998 року та зареєстрований в реєстрі за № 245.

10 листопада 2014 року під час обстрілу м. Мар`їнка будинок був пошкоджений.

11 листопада 2014 року Мар`їнським відділенням поліції Волноваського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області зареєстроване кримінальне провадження № 0002223 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 258 Кримінального кодексу України, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з заявою про проведення обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

30 жовтня 2020 року Комісія провела обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, за наслідками чого склала акт № 10.

Комісія обстежила житловий будинок з прибудовою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На день обстеження житла Комісія встановила такі пошкодження: орієнтовна дата пошкодження/руйнування житла - 2014 рік; причина пошкодження/руйнування - ВНП; фундамент - не пошкоджений; стіни - частково відбудовані; дах/покрівля - частково відбудований; підлога - частково відновлена; вікна, двері - встановлено 6 пластикових вікон, 1 вхідні металеві двері; комунікації - зруйновані; ремонтні роботи - відновлено 60% житлового будинку (покрівля, дах, стіни, перегородки, стеля, підлога, без внутрішніх робіт); наявність господарських будівель і споруд на терарії земельної ділянки, де розташовано житло - гараж, літня кухня, два сараї.

За висновком Комісії будинок частково відновлено, він не придатний для проживання, підлягає відновленню, зруйновано 65% прибудови до житлового будинку.

Позивач підписав акт № 10 без зауважень, правом на викладення окремої думки не скористався.

Разом із цим згідно з висновком судового експерта Спиридонова В.А. від 14 травня 2021 року № 22 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке проводило на замовлення позивача, будинок зруйнований (фізичний знос приймаєтсья у розмірі 85% - елементи будівлі не виконують своїх функцій та знаходяться у зруйнованому стані; є несправності, що впливають на експлуатацію елементів та не усуваються під час ремонту).

02 листопада 2020 року на підставі акта від 30 жовтня 2020 року № 10 ОСОБА_1 видана довідка про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації.

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда з заявою про виплату грошової допомоги за житло, зруйноване внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з заявою про виплату грошової допомоги як постраждалому внаслідок пошкодження будинку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020 року № 767.

Докази прийняття Комісією рішення про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги та/або грошової компенсації, рівно як і докази прийняття Комісією рішення про відмову позивачу в таких виплатах, суду не надані.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому за визначенням, наведеним у п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

В свою чергу, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Так, ч. 1 ст. 5 КАС України установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 цього Кодексу).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Ч. 1 ст. 21 ЦК України установлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, в судовому порядку недійсним може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акта недійсним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

В рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 243/4405/17, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Як свідчать матеріали справи, позивач є постраждалою особою від надзвичайної ситуації - воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) надзвичайна ситуацією є обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Відповідно до п. 20 ч. 2 ст. 19 КЦЗ України до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту віднесено забезпечення соціального захисту постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, зокрема виплати матеріальної допомоги.

П. 6 ч. 1 ст. 21 КЦЗ України установлено, що громадяни України мають право, зокрема, на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров`ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Ч. 1 ст. 84 КЦЗ України передбачено, що постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації є особа, якій заподіяно моральну, фізичну або матеріальну шкоду внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків.

Відповідно до положень ч. ч. 2-4 ст. 84 КЦЗ України заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації включають, зокрема: надання (виплату) матеріальної допомоги (компенсації).

Заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим здійснюються за рахунок, зокрема, коштів державного та місцевих бюджетів.

Надання невідкладної допомоги постраждалим може здійснюватися за рахунок коштів резервних фондів державного та місцевих бюджетів відповідно до рівня надзвичайної ситуації, а також матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 86 КЦЗ України постраждалі, яким виплачено грошову компенсацію за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок), житлом за рахунок держави не забезпечуються.

Забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання.

З аналізу наведених норм КЦЗ України можна зробити висновок, що виплата постраждалому грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) внаслідок надзвичайної ситуації здійснюється органом місцевого самоврядування за кошти, зокрема, місцевого та державного бюджетів, за умови добровільної передачі цим постраждалим зруйнованого або пошкодженого житла органу місцевого самоврядування.

Порядок надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які залишилися на попередньому місці проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 947 (далі - Порядок № 947) і встановлює механізм надання та визначення розміру грошової допомоги постраждалим від надзвичайних ситуацій, які відмовилися від евакуації, відселення та залишилися на попередньому місці проживання.

Відповідно до п. 6 Порядку № 947 Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади в п`ятиденний строк з дня подання документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, а також за результатами обстеження житлових будинків (квартир), пошкоджених внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків, приймають рішення щодо надання постраждалим грошової допомоги, що оформляється протоколом, та повідомляють про це постраждалим.

У разі надання постраждалим недостовірної інформації про встановлення статусу особи, яка постраждала від надзвичайної ситуації, розмір завданої матеріальної шкоди Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади можуть прийняти рішення про відмову в наданні грошової допомоги.

У випадку незгоди постраждалий може оскаржити зазначене рішення до суду.

Суд зауважує, що, незважаючи на обраний спосіб захисту, метою звернення позивача з цим позовом до суду є отримання в подальшому від органу місцевого самоврядування грошової компенсації за пошкоджене (зруйноване) внаслідок надзвичайної ситуації житло, а однією з умов отримання такої компенсації є передача постраждалим пошкодженого житла органу місцевого самоврядування.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування, прийняті в процесі процедури отримання постраждалим компенсації, можуть бути оскаржені в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 360/162/19, від 11 березня 2020 року у справі № 360/148/19.

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14 березня 2018 року по справі № К/9901/5888/18 (363/2449/14-а).

З огляду на визначене, дії та/або бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо виплати грошової компенсації за пошкоджене (зруйноване) житло внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, можуть бути оскаржені в порядку цивільного судочинства.

Такий спір не є публічно-правовим, оскільки захисту підлягає порушене цивільне право, тому він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вже було вказано вище, докази прийняття Комісією рішення про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за пошкоджене (зруйноване) житло внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, рівно як і докази прийняття Комісією рішення про відмову позивачу в такій виплаті, суду не надані.

Позивач звертається до суду з вимогою визнати протиправним та скасувати акт обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації № 10, затверджений Комісією 30 жовтня 2020 року, помилково ототожнюючи його з рішенням суб`єкта владних повноважень.

З цього приводу суд вважає за необхідне зауважити таке.

Акт обстеження житла, пошкодженого (зруйнованого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, сам по собі не породжує для позивача будь-яких прав чи обов`язків.

Відповідно до п. 19 Порядку № 947 після отримання довідки про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації за формою згідно з додатком 3 постраждалі, їх законні представники або представники, які діють на підставі нотаріально посвідченої довіреності (далі - представник), додатково подають органам місцевого самоврядування, а в разі їх відсутності - військово-цивільним адміністраціям населених пунктів:

1) заяву у довільній формі про виплату грошової компенсації. У заяві зазначаються реквізити банківської картки (карткового рахунка у банку), на яку (який) перераховується компенсація, та зазначається, що заявник не звертався за виплатою до інших органів місцевого самоврядування, а в разі їх відсутності - військово-цивільних адміністрацій населених пунктів;

2) копію довідки про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації;

3) копію акта обстеження житла;

4) інформаційну довідку (витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності на житло у зв`язку з його знищенням, яка видається в установленому порядку на підставі акта обстеження житла.

Згідно з п. 21 Порядку № 947 органи місцевого самоврядування, а у разі їх відсутності - військово-цивільні адміністрації населених пунктів формують та затверджують щомісяця до 5 числа списки постраждалих, житло яких зруйноване внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, та надсилають їх разом з наданими постраждалими документами структурним підрозділам з питань соціального захисту населення Донецької та Луганської облдержадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення) за встановленою формою подання, що затверджується Мінреінтеграції, для подальшого їх внесення на розгляд комісій.

Відповідно до п. 22 Порядку № 947 Комісія протягом десяти робочих днів з моменту отримання списку постраждалих, житло яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, приймає рішення щодо надання або відмови в наданні грошової компенсації.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 947 зумовлює висновок, що акт обстеження житла є одним з документів, необхідних для розгляду Комісією питання щодо надання або відмови в наданні грошової компенсації та прийняття відповідного рішення, тобто по суті такий акт є носієм доказової інформації.

Оскільки акт обстеження житла не є рішенням суб`єкта владних повноважень, спір про визнання його протиправним та скасування не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому в даному випадку поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Наслідки закриття провадження у справі визначає ст. 239 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За правилами, наведеними у ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на викладене та враховуючи суть спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін у справі суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 200/6383/21 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Розподіл судових витрат.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн, про що свідчить квитанція № 6092 від 18 травня 2021 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Таким чином, позивач має право на звернення до суду з клопотанням про повернення йому судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст. ст. 239, 241, 248, 256, 257, 258, 259, 261, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 200/6383/21 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Комісії з обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації Військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда Мар`їнського району Донецької області (місцезнаходження: 85600, Донецька обл., м. Мар`їнка, пр. Дружби, буд. 12) про визнання протиправним і скасування акта та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу:

- спір про визнання протиправним та скасування акта обстеження житла пошкодженого (зруйнованого) внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі, оскільки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке створює для особи правові наслідки;

- спір з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування (військово-цивільних адміністрацій) щодо грошової компенсації за пошкоджене (зруйноване) житло внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, належить розглядати в порядку цивільного судочинства;

- повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається;

- позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

3. Ухвала постановлена і підписана суддею 16 серпня 2021 року.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.О. Кравченко