Справа № 400/2417/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р. № 400/2417/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати незаконним рішення від 22.02.2021р. щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити позивачу пенсію за віком з 21.12.2020р.;

- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000,00грн на користь позивача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віко, проте Рішеннями ГУ ПФУ в Миколахїській області від 03.02.2021р. та від 22.02.2021р позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вважаючи такі відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.05.2021р. від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що документи які долучені ОСОБА_1 до заяви від 16.02.2021р. не відповідають вимогам ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сокільки не надано документу, що підтверджував би місце проживання (реєстрації) в Україні. Відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центрального районного відділу міста Миколаєва від 07.05.2020 № П-9/6/4813-20/4813.1/506-20 позивач виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки згідно із заявою від 22.10.1994.

Відповідно до паспорту НОМЕР_1 від 10.10.2013 позивач з 14.11.2013 постійно проживає в Австралії в м. Канберра.

Згідно із ст. 51 Закону №1058 під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Договір між США, Австралією та Україною в галузі пенсійного забезпечення не укладено. Крім того, чинним законодавством не передбачено призначеня/виплату пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту (а.с.7).

28.01.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 03.02.2021 № 75/03.04 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу.

16.02.2021р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком та надав додаткові документи.

22.02.2021 відповідачем було прийнято рішення № 131/03.04 про відмову в розгляді заяви позивача від 16.02.2021 про призначення пенсії за віком через відсутність підтвердження його реєстрації на території України.

Відповідач вважає, що відмова у призначенні пенсії за віком є обгрунтованою, оскільки позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії. Позивач подав заяву про призначення та виплату пенсії за віком без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058 щодо необхідного пакету документів. Зокрема не була дотримана вимога законодавства щодо пред`явлення документу, що підтверджував би місце проживання (реєстрації) в Україні.

Відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центрального районного відділу міста Миколаєва від 07.05.2020 № П-9/6/4813-20/4813.1/506-20 позивач виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки згідно із заявою від 22.10.1994.

Відповідно до паспорту НОМЕР_1 від 10.10.2013 Позивач з 14.11.2013 постійно проживає в Австралії в м. Канберра.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не призначення пенсії, позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 25-рп/2009 від 07.10.2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне

страхування» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п. 2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії його вік склав 60 років, згідно записам у трудовій книжці у позивача наявний необхідний страховий стаж, та відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набув право на призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з Листа №131/03.04 від 22.02.2021 підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зокрема, стало те, що під час перевірки змісту документів наданих до заяви, пенсійним органом встановлено, що відсутній документ на підтвердження його реєстрації на території України.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд зазначає, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 червня 2019 року у справі №727/384/17.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З 24 жовтня 1977 року по 31 грудня 2020 року навчався та працював у різних закладах України, про що містяться дані у трудовій книжці позивача та згідно Архівної довідки з Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова, та роздрукованих інформаційних Індивідуальних відомостей про застраховану особу з сайту Пенсійного фонду України.

Крім того, відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України "Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 07.07.2014 № 13-1.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платник" податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються ВЩ" прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - Позивачем було надано копію ідентифікаційного коду;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з оі січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ

персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком і до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду- України від 18 червня 2014 року № ю-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності

- за формою згідно з додатком 3 до Положення - Позивачем було надано копію Трудової книжки та копію Архівної довідки з Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова.

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку

надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з о і липня 2000 року (додатки і, 3 до Положення) - Позивачем було надано копію Довідки про заробіток для обчислення пенсії за період з 01 січня 1988 року но 31 січня 1996 року, з 2000 року відомості наявні в Індивідуальних відомостях про застраховану особу на сайті Пенсійного фонду України. _

За бажанням пенсіонера у період до оі січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до оі липня 2000 року (додаток і) із зазначенням у пій назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи - Позивачем було надано Договір №1358 купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та Довідку Ф~3 з зазначенням, що " ОСОБА_1 - власник, прописаний з 23.03.1989 року" в вищезазначеній квартирі;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи (за потреби) - у Позивача відсутній особливий статус;

6) клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (для призначення пенсії відповідно до статті 49 Закону України "Про зайнятість населення") - у І Іозивача відсутні клопотання;

7) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем проживання на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку) - у позивача відсутні зазначені документи.

Тож, аналізуючи все вищезазначене, можна зробити висновки, що позивачем було дотримано всі вимоги чинного законодавства, щодо подання заяви про призначення пенсії за віком з повним пакетом додатків, які визначені відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України "Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 07.07.2014 № 13-1, а рішення Відповідача, щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є незаконним, та таким, що порушує його право в призначенні пенсії за віком.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява k 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-1).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Dchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 p.).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, не врегулювання питання на законодавчому рівні щодо пенсійного забезпечення громадян України на постійне місце проживання за кордон в державах, з якими не укладено відповідних договорів, за практикою Європейського Суду з прав людини породжує дискримінацію громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 14.12.2015 встановлено, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) застосовується з урахуванням того, що, зокрема, із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів.

Отже, враховуючи приписи Порядку № 25-1 від 14.12.2015, починаючи з 01 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.

Відповідно до п.3.3. розділу III Порядку подання та оформлення документів призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач при обчисленні пенсії повинен врахувати як стаж роботи, зазначений у трудовій книжці, так і заробітну плату для обчислення пенсії.

Відповідно до п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено його трудовий стаж.

Отже, відповідач повинен призначити позивачу пенсію як не працюючому пенсіонеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно п 6. Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центрального районного відділу міста Миколаєва від 07.05.2020 № П-9/6/4813-20/4813.1/506-20, на який посилається відповідач у відзиві, позивач виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки згідно із заявою від 22.10.1994. Відповідно до паспорту НОМЕР_1 від 10.10.2013 позивач з 14.11.2013 постійно проживає в Австралії в м. Канберра.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 10.3 постанови № 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській бласті призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, починаючи з дати звернення - 21.12.2020р.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5000,00грн., суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Позивач надав до суду: Акт від 25.03.2021р. виконаних робіт, яким визначив розмір витрат за ослуги: юридична консультація - 1 год., 1000,00грн.; підготовка позовної заяви 3 год. - 3000,00грн., авансування участі у судовому засіданні 1 год. - 1000,00год., всього - 5000,00грн.; квитанція до прибуткового касового ордера №25/03 від 25.03.2021р. на суму 5000,00грн.; копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ № 1035555; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №558 від 20.10.2009р., акт виконаних робіт від 31.05.2021р., яким визначив розміт витрат за послугу - підготовка на направлення відповіді на відзив по справі - 1 год. - 1000,00грн. та копію квитанції про сплату такої послуги від 31.05.2021р. № 31/05 в розмірі 1000,00грн..

Акт виконаних робіт від 25.03.2021р. містить таку послугу як авансування участі у судовому засіданні 1 год. , за яку встановлено розмір витрат - 1000,00год., з яким суд не погоджується з підстав того, що представник позивача не брав участі в судовому засіданні по даній справі, оскільки справу призначено до розгляду за правилами спрощеного пзовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Таким чином, в цій частині відшкодування витрат на послугуи адвоката слід відмовити.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги представника позивача щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 139 КАС України.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 134, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.02.2021р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком з 21.12.2020р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений квитанцією від 02.04.2021р. № 79654.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов