Справа № 300/3977/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3977/20 пров. № А/857/9148/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року (головуючого судді Остап`юка С.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження м. Івано-Франківськ) у справі №300/3977/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Калуської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасувати рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 29.12.2020 звернулися в суд з позовом з урахування заяви про зміну позовних вимог до Калуської міської ради в якому просять визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за зверненням про надання дозволу на поділ земельної ділянки, визнати протиправними та скасувати рішення «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша мікрорайон «Підгірки» за № 165 від 23.12.2020, рішення «Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання згоди на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області» за № 3581 від 29.10.2020, зобов`язати прийняти на черговому засіданні сесії рішення, яким надати дозвіл на поділ земельної ділянки кадастровий номер :39:012:001, зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення; винести окрему ухвалу, зобов`язати прокурора Івано-Франківської області у встановлений судом строк повідомити про вжиті заходи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, яку обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №300/3977/20 та ухвалою суду від 15.06.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 за № 300/1284/19, відповідачем прийнято рішення за № 3451 від 27.08.2020 про надання позивачам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 2 га., для ведення особистого селянського господарства.

Позивачі звернулися до центру надання адміністративних послуг Калуської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності для СГД та громадян, за результатами розгляду яких підготовлено проект рішення Калуської міської ради «Про поділ земельної ділянки комунальної власності (кадастровий номер :39:012:0001)».

Дане питання було подано на розгляд постійних комісій міської ради з питань власності, житлово-комунального господарства та екології, з питань будівництва та землеустрою та на сесію Калуської міської ради 29.10.2020 та 23.12.2020.

Однак вказаний проект рішення не набрав достатньої кількості голосів, що підтверджується витягами з протоколів засідання Калуської міської ради від 29.10.2020 та 23.12.2020.

Натомість, 29.10.2020 відповідачем прийнято рішення «Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання згоди на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області» за № 3581, яким надано згоду на поділ проінветаризованої земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 66,9334 га, кадастровий номер :39:012:001, яка знаходиться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки», на земельні ділянки площами: 33,2413 га., 27,0683 га., 6,6238 га., та надано Комунальному підприємству «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки» та входять до складу земельної ділянки орієнтованою площею 66,9334 га, кадастровий номер :39:012:001.

Рішенням Калуської міської ради «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша мікрорайон «Підгірки» за № 165 від 23.12.2020 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 66,9334 га, кадастровий номер :39:012:001, яка знаходяться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки», без зміни цільового призначення на земельні ділянки площами 33,2413 га., 27,0683 га., 6, 6238 га.

Згідно копій Витягів з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку, 05.01.2021 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 33,2413 га. за кадастровим номером :39:012:0002; площею 27,0683 га. за кадастровим номером :39:014:0001.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивачі звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх рішень.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, враховує наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як визначено у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Натомість, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу особи. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням існуючого приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), пункту 1 частини першої статті 17 КАС України роз`яснив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивачам на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 за № 300/1284/19, відповідачем прийнято рішення за № 3451 від 27.08.2020 про надання позивачам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 2 га., для ведення особистого селянського господарства.

15, 16 вересня 2020 року та 16 жовтня 2020 року позивачі звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності для СГД та громадян.

Калуська міська рада Івано-Франківської області 29.10.2020 прийняла рішення «Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання згоди на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області» за № 3581 та рішення «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша мікрорайон «Підгірки» за № 165 від 23.12.2020.

Тобто, після прийняття рішень Калуської міської ради Івано-Франківської області (щодо поділу земельної ділянки), предметом перевірки стала не законність дій суб`єкта владних повноважень при вирішенні питання надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельних ділянок, а фактично правильність формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї третій особі.

Також колегія суддів зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :39:012:0001 припинила своє існування в результаті її поділу на земельні ділянки: площею 27,0683 га. (кадастровий номер :39:014:0001) та площею 33,2413 га. (кадастровий номер :39:012:0002), тобто земельна ділянка з кадастровим номером :39:012:0001 загальною площею 66,9334 га. не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки в її межах шляхом поділу утворено інші земельні ділянки, крім того, після реєстрації земельних ділянок площею 27,0683 га. та площею 33,2413 га. в Державному земельному кадастрі здійснено державну реєстрацію речових прав на вказані земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (аркуші справи 102-102).

У пункті 11 постанови від 17.02.2021 у справі №813/1009/17 Велика Палата Верховного Суду навела висновок, згідно з яким: «…якщо під час розгляду справи фактично відбулася зміна предмета спору настільки, що дії чи рішення суб`єкта владних повноважень вичерпали свою управлінську владну функцію, трансформувалися і насправді набули іншої природи правовідносин, на які правила адміністративного судочинства не поширюються, то у такому випадку адміністративний суд повинен закрити провадження у справі і не вправі розглядати вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію і по суті більше не порушує чиїхось прав чи свобод. У протилежному випадку судовий розгляд за правилами адміністративного судочинства вимог про визнання протиправним акта органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фактично призведе до порушення правил предметної юрисдикції та розгляду адміністративним судом спору про право цивільне, тобто спору, який вже має приватноправовий характер».

Тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково вирішив, що в контексті фактичних обставин та передумов спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на його суб`єктний склад, характер та суть сформованих спірних правовідносин такий спір мав би розв`язуватися в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 цього Кодексу, якою передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати суду правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на його суб`єктний склад, характер і суть сформованих спірних правовідносин спір між сторонами має бути розв`язано за результатами розгляду цивільної справи.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №813/1009/17 та постановами Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №617/1469/16-а, від 15.06.2021 у справі № 818/761/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржене рішення суду необхідно скасувати і провадження у справі за закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

При цьому, колегія суддів зазначає, що закриття провадження в адміністративній справі не являється обмеженням права на доступ до суду, оскільки судом роз`яснено позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), тому позивачу роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Також позивачам роз`яснюється про наявність у них права протягом 10 днів з дня отримання ними копії цієї постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі звернутися до цього суду апеляційної інстанції із письмовою заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у такій заяві позивача має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Така заява позивача розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі №300/3977/20 скасувати.

Провадження в адміністративній справі №300/3977/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Калуської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасувати рішень та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Гуляк