Справа № 640/18274/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 серпня 2021 року м. Київ № 640/18274/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вовк П.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви

Державної аудиторської служби України (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 4)

до Міністерства охорони здоров`я України (01601, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7)

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Державної аудиторської служби України (далі також - ДАСУ, позивач) до Міністерства охорони здоров`я України (далі також - МОЗ України, відповідач), якому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6 876 867, 19 грн. у дохід державного бюджету України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу десятиденного терміну на усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали шляхом надання: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску; документу про сплату судового збору за подання даної позовної заяви у загальному розмірі 22 700, 00 грн.

На виконання вимог ухвали від 07 липня 2021 року ДАСУ надано заяву про усунення недоліків, до якої додано доказ сплати судового збору, та заяву, в якій позивач просить визнати пропущений строк для звернення до суду з позовом поважними та поновити його.

Дослідивши подану позивачем заяву, судом встановлено, що ним усунуто недоліки позовної заяви не у повному обсязі.

Так, згідно з ч. 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч. 2 статті 122 КАС України).

Частиною 3 статті 123 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

При цьому, за правилами п. 8 та п. 10 ч. 1 статті 10 цього Закону, органу державного фінансового контролю надається право:

порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З листа ДАСУ від 12 жовтня 2020 року № 000400-14/6041 вбачається, що МОЗ України зобов`язано було надати позивачу вичерпну інформацію про вжиті заходи разом із завіреними копіями підтверджуючих документів до 01 грудня 2020 року.

Тобто самим позивачем було встановлено кінцевий строк для виконання вимоги від 12 жовтня 2020 року № 000400-14/6041, по закінченню якого у позивача виникло право на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно, про невиконання МОЗ України вимог органу державного фінансового контролю позивачу стало відомо на наступний день після закінчення строку, встановленого у вимозі від 12 жовтня 2020 року № 000400-14/6041, а саме - 02 грудня 2020 року.

У заяві, наданій суду на виконання вимог ухвали суду від 07 липня 2021 року позивач зазначає про те, що на поштову адресу ДАСУ у період з 04 грудня 2020 року по 29 березня 2021 року, відповідачем надсилались листи на виконання вимог вказаної вище вимоги із наданням плану заходів щодо усунення виявлених порушень і недоліків під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2019 року по 31 травня 2020 року.

Отже, на думку позивача, МОЗ України інформувало ДАСУ про намір усунення виявлених порушень, а тому позивач не мав підстав та об`єктивної потреби для звернення до суду.

Судом не приймаються наведені у позові твердження позивача про те, що починаючи з 04 грудня 2020 року на поштову адресу ДАСУ надходили листи МОЗ України (останній лист надійшов 29 березня 2021 року), якими останній інформував контролюючий орган про намір усунути виявлені порушення, оскільки вони жодним чином не впливають на факт обізнаності позивача з 02 грудня 2020 року про не виконання його вимоги у строк, зазначений самим позивачем, про що було зазначено в ухвалі суду від 07 липня 2021 року про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність у заяві позивача від 20 липня 2021 року (надійшла до суду 22 липня 2021 року) поважних причин пропуску до суду із даним адміністративним позовом, оскільки в даній заяві позивач повторно навів твердження, вказані у позові.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови».

У цій справі суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15 лютого 2018 року по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд вважає неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, підстав для поновлення позивачу такого строку не встановлено, тому наявні підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Згідно з п. 1 ч. 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають прийняттю адміністративного позову до провадження суду, така позовна заява підлягає поверненню ДАСУ.

Додатково суд зазначає, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 статті 169 КАС України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Частиною 5 статті 7 вказаного Закону визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Згідно п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

При цьому, відповідно до положень ч. 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про наявність підстав для повернення позивачу сплаченого судового збору шляхом прийняття даної ухвали, відповідно до вимог процесуального законодавства та п. 5 вказаного вище Порядку.

Керуючись статтями 169, 248, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Державній аудиторській службі України в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

2. Позовну заяву Державної аудиторської служби України повернути позивачеві.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовом надіслати особі, яка її подала.

4. Повернути Державній аудиторській службі України (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 4; ) через відповідний орган державної казначейської служби України сплачений до державного бюджету судовий збір у розмірі 22 700, 00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень) відповідно до платіжного доручення №555 від 29 червня 2021 року.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк