Справа № 240/17772/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху

16 серпня 2021 року м. Житомир справа № 240/17772/21

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення невиплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у зменшенні при нарахуванні належного йому розміру середнього заробітку;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 залишок невиплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 256757,84 гривень.

Перевіряючи адміністративний позов на відповідність його вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку, що він не відповідає вимогам даної норми Кодексу з наступних підстав.

Частиною 1 статті 171 КАС України закріплено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 160 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Обгрунтовуючи заявлені в даному позові вимоги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №240/9841/20 задоволено його позов до військової частини НОМЕР_1 та, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, - за період з 31.08.2018 по день фактичної виплати шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати. Однак, на виконання зазначеного судового рішення військова частина НОМЕР_1 12 травня 2021 року виплата йому середній заробіток в сумі 12774,12 гривень, що на переконання позивача є протиправним, адже при визначенні розміру середнього заробітку відповідач врахував істотність частки виплаченого із затримкою грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за затримку розрахунку при звільненні, та виплатив йому лише 5,82 % від розміру середнього заробітку, визначеного відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

З наведеного вбачається, що право ОСОБА_1 на отримання середнього заробітку за затримку з ним повного розрахунку при звільненні підтверджено та захищено судом у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №240/9841/20, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням суду визначено й порядок здійснення обрахунку належного ОСОБА_1 - шляхом множення його середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати грошового забезпечення (з 31.08.2018 по день фактичної виплати грошового забезпечення).

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами щодо порядку визначення розміру належного ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку з ним повного розрахунку при звільненні вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Більш того, оскаржувані у даній позовній заяві дії військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення розміру належного позивачу середнього заробітку були вчиненні відповідачем саме на виконання вищезазначеного рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №240/9841/20.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вимоги, предметом яких є невиконання чи неналежне виконання судового рішення, повинні вирішуватися в межах відповідної справи (невиконання рішення у якій оскаржується) в порядку статті 383 КАС України і не можуть розглядатися в іншому (новому) позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне вказати, що у випадку якщо позивач вважає, що діями військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення розміру виплаченого йому середнього заробітку, були порушені його права, які вже захищено судом у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №240/9841/20, то він повинен був звернутись до суду у порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, вчинених на виконання судового рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, вказані обставини позбавляють суд можливості вирішити питання, чи є заявлені вимоги самостійними позовними вимогами про вирішення нового спору, чи повинні вирішуватися за правилами ст. 383 КАС України шляхом подання до суду окремої заяви. Як наслідок, судом не може бути вирішено питання щодо відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу терміну визначитися з характером спірних правовідносин, а саме: чи є вони самостійними позовними вимогами або ж мають розглядатися за правилами статті 383 КАС України.

У разі усунення недоліків шляхом подання адміністративного позову, позивачу необхідно надати до суду уточнену позовну заяву (в 2-х примірниках), оформлену у відповідності до вимог статей 160,161 КАС України, із обгрунтуванням у ній в чому полягає новий спір, який виник між сторонами.

У разі усунення недоліків шляхом подання заяви щодо визнання протиправними дій, вчинених відповідачами на виконання рішення суду, позивачу необхідно звернутися до суду із заявою, оформленою у відповідності до вимог статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович