Справа № 826/3332/15
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 826/3332/15

адміністративне провадження № К/9901/25390/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Желєзного І.В.,

перевірив касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року (суддя Добрянська Я.І.) та

постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року (колегія у складі суддів Ключковича В.Ю., Беспалова О.О., Грибан І.О.)

у справі № 826/3332/15

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича (далі - Уповноважена особа), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи, оформлене листом від 03.12.2014 № 001/554, про визнання нікчемним договору банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк» Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «УФС»).

- зобов`язати Фонд відшкодувати позивачу кошти у розмірі 185 500,00 грн за вкладом, внесеним за договором банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеним між ним та ПАТ «КБ «УФС».

Окружний адміністративний суд міста Києва (суддя Кротюк О.В.) рішенням від 17.04.2015, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015 (колегія у складі суддів Шурка О.І., Василенка Я.М., Кузьменка В.В.) відмовив у задоволенні позову.

Верховний Суд постановою від 31.01.2019 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015:

- в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «УФС», оформлене листом від 03.12.2014 № 001/554 - закрив провадження;

- в іншій частині позовних вимог направив справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

18.02.2020 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи та Фонду щодо невиплати гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "УФС";

- стягнути з Фонду 185 500,00 грн за вкладом, внесеним за договором банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "УФС".

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 16.02.2021 задовольнив частково позов:

- визнав протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за Договором № 42474 Банківського вкладу (Депозиту) "Планер" від 27.06.2014 за рахунок коштів Фонду;

- в іншій частині позову відмовив.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.06.2021 скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021, ухвалив нову постанову про часткове задоволення позову:

- визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи та Фонду щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «УФС»;

- стягнув з Фонд на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди у розмірі 185 500,00 грн, що були внесені за договором банківського вкладу від 27.06.2014 № 42474, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «УФС».

09.07.2021 Фонд подав касаційну скаргу, що 12.07.2021 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на відсутність у справі висновку Верховного Суду щодо питання припинення виплати Фондом гарантованих відшкодування вкладникам банку після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі - ЄДР) запису про ліквідацію банку. 14.01.2019 до ЄДР було внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи. На момент ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі повноваження Фонду та Уповноваженої особи припинені у зв`язку з ліквідацією ПАТ «КБ «УФС», виплати вкладникам завершені. Суди не дослідили підстави стягнення шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями особи та заподіяння, не врахували висновки щодо цього, сформульовані у постановах Верховного суду від 22.05.2018 у справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 у справі № 916/1991/17, від 12.06.2018 у справі № 908/999/17.

Верховний Суд ухвалою від 14.07.2021 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

26.07.2021 до Верховного Суду від Фонду надійшло платіжне доручення від 21.07.2021 № 2186 про сплату судового збору у розмірі 7 422,00 грн.

Отже, скаржник усунув недоліки, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Перелік таких категорій справ закріплено у ч. 6 ст. 12 КАС України.

З огляду на п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності також є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У цій справі оскаржувалися дії (бездіяльність) Фонду щодо відшкодування коштів за вкладом у ліквідованому банку.

За предметом спору ця справа не належить до категорії справ, що підлягають розгляду виключно за правилами загального провадження (ч. 4 ст.12 КАС України).

Суди першої та апеляційної інстанції здійснили розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Проте Фонд у касаційній скарзі не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права.

Тому, Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також слід зауважити, що оцінка «винятковості» справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Натомість, обґрунтування Фондом такої обставини зводиться лише до того, що наразі відсутній висновок Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах.

Крім того, щодо покликання у касаційній скарзі на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 29.04.2021 у справі № 200/14379/19-а, від 26.05.2021 у справі № 200/3647/20-а за позовами вкладників ліквідованого ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до Фонду у подібних правовідносинах сформулював висновок про те, що:

«<…> до припинення банку (<ПАТ «КБ «Український фінансовий світ»>) відповідач (<Фонд>) мав близько п`яти років для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом, в тому числі і майже рік після винесення судового рішення, яким було визначено статус позивача як вкладника. Однак зобов`язання не виконав. Зважаючи на вищенаведене, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачу відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.».

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021відповідно до такої правової позиції, відступити від якої Суд не вбачає необхідності.

Крім того, Фонд покликається на нерелевантні висновки, сформульовані у постановах Верховного суду від 22.05.2018 у справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 у справі № 916/1991/17, від 12.06.2018 у справі № 908/999/17 у неподібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, Суд не вбачає обставин, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 826/3332/15.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя І.В. Желєзний