Справа № 460/1826/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1826/19 пров. № А/857/11285/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дорошенко Н.О.), прийняте в порядку письмового провадження в м.Рівне 11 грудня 2020 року, повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року, у справі №460/1826/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішень,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2019 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, просив: визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47 від 17.07.2019 про сплату недоїмки з єдиного внеску у сумі 220 602,36 грн; рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 2 341,20 грн; рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 31 343,14 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 замінено відповідача ГУ ДФС у Рівненській області правонаступником Головним управлінням ДПС у Рівненській області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-47; визнано протиправним та скасовано рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Відмовлено в позові в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки посадових осіб контролюючого органу, здійснені без врахування наявних у позивача документів, що підтверджують господарські витрати позивача, що відображені у його деклараціях, є очевидно протиправними, оскільки не відповідають вимогам ст. 177 ПК України. Суд першої інстанції вказав, що прийнятті податкові повідомлення-рішення про донарахуванню позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ґрунтуються на висновках посадових осіб відповідача про неврахування наявних у позивача первинних бухгалтерських документів, що підтверджують понесені ним витрати, фактично порушують вимоги ст. 164 та 177 ПК України. Суд першої інстанції вказав, що встановлення судовим рішенням протиправності збільшення платнику податків грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за перевірений період дає підстави для висновку про протиправність збільшення такому платнику податків суми єдиного внеску, нарахованого на суму доходу, визначеного за результатами документальної перевірки, та, як наслідок, про протиправність рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Суд першої інстанції вказав, що за обставинами справи, на час проведення документальної планової невиїзної перевірки позивача були чинними обидва накази контролюючого органу щодо перевірки (виїзної та невиїзної) одного й тож самого періоду та з одних й тих же питань. Суд першої інстанції врахував, що процедурні порушення, допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні документальної планової невиїзної перевірки позивача, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах №460/1826/19 та № 460/1262/19 та вказав, що позивач ні в запереченні на акт перевірки, ні в позовній заяві не заперечував факту несвоєчасної сплати єдиного внеску, нарахованого самостійно. А тому, беручи до уваги, що позивач не заперечив факту несвоєчасної сплати єдиного внеску, суд першої інстанції вважав, що не дослідження під час документальної планової невиїзної перевірки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку платника податків не впливає на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, оскільки підставою для застосування фінансових санкцій за вказане порушення є звіт платника єдиного внеску, що підтверджує нараховану суму єдиного внеску та строк його сплати, а розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, щодо фактичної дати сплати єдиного внеску.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що недопуск платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки не позбавляє контролюючі органи права вжити заходів щодо організації та прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки такого платника, за умови наявності обставин для її проведення. Скаржник зазначає, що про наявність об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, за основним місцем обліку згідно з порядком, позивач контролюючі органи не повідомляв. Скаржник вказує, що наказом №1414 від 20.05.2019 посадових осіб відповідача наділено повноваженнями щодо проведення перевірки позивача та вказує, що позивач не надав жодних документів, необхідних для проведення перевірки станом на початок такої 31.05.2019, а також на лист відповідача від 12.06.2019 з вимогою надати всі наявні документи, а тому рішення суду першої інстанції, на думку скаржника, прийнято без врахування всіх обставин у справі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що конкретні дії відповідача щодо проведення перевірки та наказ, щодо проведення такої, суперечать діючому законодавству, відповідачем не дотримано плану-графіку проведення перевірки на 2019 рік та, фактично, здійснено дві планові перевірки одного й того ж періоду, з одних і тих самих підстав та питань.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Гощанським районним управлінням юстиції 22.03.2016, код основного виду економічної діяльності: 46.16 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, перебуває на обліку в контролюючому органі з 22.03.2016.

Відповідно до наказу №1414 від 20.05.2019, виданого Головним управлінням ДФС у Рівненській області та плану-графіку проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік у період з 31.05.2019 по 13.06.2019 проведено планову документальну невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 21.06.2019 №1260/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого перевіркою встановлено, зокрема, порушення ФОП ОСОБА_1 : п.177.1, п.177.2, п.177, п.177.4 ст.177 ПК України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2017 на суму 4348554,26 грн, за 2018р. на суму 1783901,77 грн. Відповідно до п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 1103842,09 грн, в тому числі за 2017 - 782739,77 грн, за 2018 - 321102,32 грн.; п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону № 2464-VI, за результатами перевірки донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 220602,36 грн, в тому числі за 2017 - 92829,00 грн та за 2018 - 127773,36 грн.; п.1 ч.2 ст.6, абз. 3 ч. 8 ст. 9, абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, в результаті чого порушувалися строки сплати єдиного внеску, нарахованого для фізичних осіб-підприємців.

На підставі акта перевірки від 21.06.2019 № 1260/17-00-13-04/ НОМЕР_1 ГУ ДФС у Рівненській області прийнято: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-47, згідно з якою від ОСОБА_1 вимагається сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 220 602,36 грн (а.с.7); рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій на суму 31343,14 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с.9); рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій в розмірі 20% в сумі 2251,44 грн за період з 17.02.2017 до 20.07.2018, та застосування пені (0,1% суми недоїмки) у розмірі 89,76 грн, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с.8).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими за результатами перевірки рішеннями, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з підпунктом 79.5 статті 79 ПК України за наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 включений до плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік на травень місяць.

24.04.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області видано Наказ №1236 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », згідно з яким наказано провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 тривалістю 10 робочих днів з 10.05.2019.

Листом від 10.05.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області «Про надання документів та пояснень» просило надати ФОП ОСОБА_1 документи (письмову інформацію) у зв`язку з проведенням планової документальної виїзної перевірки згідно з переліком.

Листом від 27.05.2019, отриманий відповідачем 28.05.2019, ФОП ОСОБА_1 повідомив ГУ ДФС у Рівненській області про те, що у зв`язку з великим обсягом витребуваних документів, процес копіювання таких є довготривалим та дороговартісним, а тому ФОП ОСОБА_1 об`єктивно не в змозі вчасно в межах строку визначеного у запиті та строку проведення відповідної перевірки надати таку значну кількість копій документів. Вказано, що з метою сприяння контролюючому органу у здійсненні функцій, такі документи для посадових осіб податкового органу можуть бути безперешкодно надані для їх дослідження в оригіналах за місцем знаходження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та у разі необхідності окремі конкретні документи можуть бути скопійовані. Також, висловлено прохання здійснити проведення перевірки виключно у виїзній формі за місцем знаходження ФОП ОСОБА_1

13.05.2019 посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області складено акт про відмову в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки №191/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , згідно з яким ФОП ОСОБА_1 10.05.2019 та 11.05.2019 не повідомив про своє місцезнаходження та не з`явився до Головного управління ДФС у Рівненській області, був відсутній за наявними у Головного управління ДФС у Рівненській області адресами, про що складено акти від 10.05.2019 та від 11.05.2019. Вказано, що ФОП ОСОБА_1 з`явився до Головного управління ДФС у Рівненській області 13.05.2019 о 11 год. 00 хв. Посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки, однак ФОП ОСОБА_1 відмовив у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки та в направленнях на перевірку зазначив, що не допускає у зв`язку з оскарженням наказу про проведення перевірки в суді.

20.05.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області видало Наказ №1414 «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », згідно з яким наказано провести документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 тривалістю 10 робочих днів з 31.05.2019.

Листом від 12.06.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області просило ФОП ОСОБА_1 надати документи (письмову інформацію) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 згідно з переліком у зв`язку з проведенням планової документальної невиїзної перевірки. Повідомлено, що відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

13.06.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області склало акт про не надання документів №349/17-00-13-04/ НОМЕР_1 відповідно до якого витребувані документи ФОП ОСОБА_1 станом на 13.06.2019 не представив, не надав належним чином завірених копій.

Як вбачається з акта перевірки від 21.06.2019, висновок контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині правильності нарахування єдиного внеску з сум чистого оподаткованого доходу зроблено у зв`язку з встановленими порушеннями правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про майновий стан і доходах та додатках Ф2 до податкових декларацій, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки та виявленими розбіжностями, які виникли у зв`язку з неправомірним віднесенням до складу валових витрат документально не підтверджених витрат, тоді як платником податку жодних документів для проведення перевірки не надано.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.03.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, у справі №460/1827/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2019 року №, від 24 липня 2019 року № та від 24 липня 2019 року №, які прийнято також на підставі акта перевірки №1260/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 21.06.2019.

При цьому, у справі №460/1827/19 встановлено, що у зв`язку із не допуском до проведення перевірки, відповідачем згідно наказу № 1414 від 20.05.2019 призначено нову перевірку, однак будь-яких заходів щодо скасування наказу про проведення попередньої перевірки, реалізація якої відбувалася згідно наказу від 24.04.2019 р. № 1236, відповідачем не здійснювалася. Суди вважали обґрунтованими доводи позивача про доцільність здійснення викладеної вище перевірки виключно у виїзній формі за місцем знаходженням позивача, як це передбачено ст. 78, 79 ПК України, та проведення дослідження усіх необхідних документів щодо господарської діяльності позивача за місцем його знаходження.

Суди вказали, що висновки посадовими особами відповідача здійснено без фактичного дослідження первинних бухгалтерських документів, оскільки можливість вчасного надання таких документів позивачем була обмеженою, за наслідком чого ревізори відповідача вказали на завищення позивачем власних валових витрат, що відображені у деклараціях за 2017 та 2018 роки. Аналізуючи надані позивачем звіти по бухгалтерських рахунках (проводках) за 2018 рік в розрізі доходів позивача, судами встановлено, що позивачем відображено в якості доходів від самозайнятої діяльності лише 1945 623,20 грн. з ПДВ, що за виключенням сум ПДВ відповідає валовому доходу в розмірі 1621 352,66 грн., згадка про який міститься у декларації позивача за 2018 рік. Суди дійшли висновку, що порушення, яке полягає у заниженні задекларованого позивачем валового доходу у декларації за 2018 рік, в ході судового розгляду наявного спору, документально не підтверджується.

У справі №460/1827/19 суди дійшли висновку, що прийнятті податкові повідомлення-рішення про донарахуванню позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ґрунтуються на висновках посадових осіб відповідача про неврахування наявних у позивача первинних бухгалтерських документів, що підтверджують понесені ним витрати, фактично порушують вимоги ст. 164 та 177 ПК України.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

За змістом пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску (частина 5 статті 8 Закону № 2464-VI).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI).

Згідно з абзацом 1 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Оскільки судовим рішенням у справі №460/1827/19 встановлено протиправність збільшення платнику податків грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за перевірений період, відсутні правові підстави для збільшення такому платнику податків суми єдиного внеску, нарахованого на суму доходу, визначеного за результатами документальної перевірки, що має наслідком протиправність рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-47 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.07.2019 № не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, прийняті без урахування фактичних обставин, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Окрім того, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2019 ФОП ОСОБА_1 оскаржив наказ про проведення перевірки №1414 від 20 травня 2019 року та дії Головного управління ДФС у Рівненській області щодо фактичного проведення документальної планової невиїзної перевірки на підставі зазначеного наказу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі №460/1262/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено: скасовано наказ Головного управління ДФС у Рівненській області від 20 травня 2019 року № 1414 про проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Рівненській області щодо фактичного проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі наказу від 20 травня 2019 року № 1414.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції у справі №460/1262/19 встановлено, що контролюючий орган вправі видати новий наказ про проведення нової перевірки з одних і тих же підстав (даному разі виконання плану-графіку), лише за виключної умови - скасування, попереднього наказу на проведення перевірки, як такого, що нереалізований, тоді як у зв`язку із не допуском до проведення такої перевірки, відповідачем згідно з наказу № 1414 від 20.05.2019 призначено нову перевірку, однак будь-яких заходів щодо скасування наказу про проведення попередньої перевірки, реалізація якої відбувалася згідно наказу від 24.04.2019 № 1236, відповідачем не здійснювалася. Таким чином, склалася ситуація, коли посадовими особами відповідача фактично одночасно проводиться реалізація двох планових перевірок одного й тож самого періоду та з одних й тих же питань водночас, а саме, одна згідно наказу № 1236 від 24.04.2019, інша ж згідно оскаржуваного наказу № 1414 від 20.05.2019. При цьому, розпочавши проведення позапланової невиїзної перевірки згідно наказу №1414 від 20.05.2019, відповідач всупереч вимогам вищевказаних Методичних рекомендацій, не відмовився від можливості подальшої реалізації перевірки згідно наказу №1236 від 24.04.2019.

Таким чином, оскільки перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скасування наказу від 20.05.2019 №1414, на підставі якого проведено перевірку, призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки від 21.06.2019 №1260/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеному у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, в якій, також, вказано, що з урахуванням того, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення, і при цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, колегія суддів вважає, що встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення.

Отже, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи надалі наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді ППР та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень. Таким підставам позову (за їх наявності) суди мають, насамперед, надавати правову оцінку, а якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведення перевірки, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-47 та рішення № від 17.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення викладено мотиви протиправності оскаржуваних вимоги та рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року у справі №460/1826/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор