Справа № 640/31776/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ №640/31776/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві ()
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №1-2615, яке прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №1-2615, складене Головним управлінням ДПС у м. Києві, яким визначено податкове зобов`язання позивача з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 295724,72 грн. При цьому в зазначеному податковому повідомленні-рішенні не вказано за користування якої саме земельної ділянки визначений земельний податок. Позивач також вказав, що у Державному земельному кадастрі не міститься інформації про зареєстроване за ним право власності на земельну ділянку, з якої підлягав би до сплати земельний податок у розмірі 295724,72 грн., а тому згідно з умовами пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України виключено існування підстав для нарахування такого податку. З 01 січня 2015 року внесено зміни до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, за якими при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок на земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини) з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що з часу коли ОСОБА_1 набув у власність об`єкт житлової нерухомості: за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 948,58 кв.м., в силу положень частин першої, другої статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 377 Цивільного кодексу України у нього виникло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об`єкт.

Таким чином, відповідно до вимог Податкового кодексу України (ПК України) земельна ділянка під об`єктом нерухомості, яка є у користуванні позивача, є об`єктом оподаткування у 2020 році. А позивач як користувач земельної ділянки є платником земельного податку, в силу положень пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, виходячи з того, що представником відповідача жодним чином не надано заперечень доводам, викладеним у позовній заяві.

Більше того, позивач має у власності житловий будинок, а не нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , а тому посилання відповідача на положення пункту 287.8 статті 287.8 Податкового кодексу України є безпідставними, як і посилання на висновки Верховного Суду, які стосуються саме нежитлових приміщень.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку (флігель) від 30 січня 2015 року №3793 та Договору про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу жилого будинку (флігель) від 30 січня 2015 року №321 та Договору про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу жилого будинку (флігель), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 30 січня 2015 року, зареєстрованим за №321 від 20 вересня 2016 року №3797. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 948,58 кв.м. (код ділянки 82:013:062).

Інформація про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: Жилий будинок (флігель), об`єкт житлової нерухомості ТАК; опис об`єкта: загальна площа 745,3 кв.м., житлова площа 403,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 228203161, дата формування 15 жовтня 2020 року).

З урахуванням індексації, передбаченої статтею 289 ПК України на 2018, 2019, 2020 роки 1%, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 17.07.2018, 01.01.2019, 01.01.2020 становить 29572472,00 грн.

Так, контролюючим органом винесено податкове-повідомлення рішення від 15 жовтня 2020 року №1-2615, відповідно до якого позивачу нараховано податкові зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 295724,72 грн.

Не погоджуючись із податковим-повідомленням рішенням від 15 жовтня 2020 року №1-2615, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносина, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з статтею 270 ПК України об`єктами оподаткування є:

270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до підпункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року), при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 (редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яка діє з 01 січня 2015 року), при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України.

Згідно з частинами четвертою, дев`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (стаття 124 ЗК України).

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно згідно статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Положеннями частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Інформація про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: Жилий будинок (флігель), об`єкт житлової нерухомості ТАК; опис об`єкта: загальна площа 745,3 кв.м., житлова площа 403,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 228203161, дата формування 15 жовтня 2020 року).

У Державному земельному кадастрі відсутні дані про земельну ділянку: кадастровий номер 82:013:062; місце розташування: АДРЕСА_1 , площа 948,58 га, що підтверджується, як інформацією (скрін-шотом) про отримання витягу з Державного земельного кадастру на офіційному веб-порталі, так і листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 17 листопада 2020 року №29-26-0.21-4784/2-20.

Таким чином, при переході права власності на будівлю, споруду податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах у відповідності до вимог пункту 287.6 статті 286 ПК України.

Верховний Суд в постанові від 13 грудня 2018 року у справі №805/1221/17 висловив правову позицію, згідно якої за статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК.

Верховний Суд також зазначив, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов`язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Враховуючи, що підставою для нарахування земельного податку є виключно дані Державного земельного кадастру, відповідачем не надано доказів на підтвердження права власності чи землекористування ОСОБА_1 щодо земельної ділянки: кадастровий номер 82:013:062 для здійснення нарахування грошового зобов`язання за платежем земельний податок за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому оскаржуване рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Також суд звертає увагу на той факт, що доводи представника відповідача висловлені у відзиві на позовну заяву судом не приймається, оскільки у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, а не нежитлові приміщення, як помилково вважає відповідач.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 15 жовтня 2020 року №1-2615.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір сплаченого судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №1-2615, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2957,25 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко