Справа № 420/11257/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/11257/21

Головуючий в І інстанції: Іванов Е.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 06.07.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та такими, що становлять дискримінацію за ознакою етнічного походження, дії відповідача щодо позивача у вигляді проведення безпідставних слідчих дій у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна за місцем проживання позивача як такі, що порушують права, свободи та інтереси позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також, вказаною ухвалою позивачу роз`яснено про право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Так, згідно п. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.

В свою чергу, згідно ст. 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Досудове слідство здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що органи досудового розслідування під час здійснення ними досудового слідства і дізнання виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства, а тому, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Звертаючись із заявленим позовом до адміністративного суду позивач просить визнати протиправними та такими, що становлять дискримінацію за ознакою етнічного походження, дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо позивача у вигляді проведення безпідставних слідчих дій у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна за місцем проживання позивача як такі, що порушують права, свободи та інтереси позивача.

При цьому, в мотивувальній частині заявленого позову позивач наводить ряд кримінальних проваджень, в рамках яких ГУ НП в Одеській області (його підрозділами, відділами) проведенні безпідставні, на думку позивача, слідчі дії, зокрема: № 0000423, № 0002270, № 000252, № 0000555, № 0003037, № 0000012, № 0000413.

Також, за змістом позовної заяви судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником вказаних вище кримінальних проваджень.

Таким чином, оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями посадових осіб органів досудового розслідування (слідчими діями у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна), які вчинені у рамках кримінальних проваджень № 0000423, № 0002270, № 000252, № 0000555, № 0003037, № 0000012, № 0000413, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевірка правомірності таких дій, з огляду на положення статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже, їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Доводи апелянта щодо поширення юрисдикції адміністративного суду на заявлені позовні вимоги з огляду на те, що в позовній заяві позивач не ставить питання щодо визнання протиправними слідчих дій, що проводились відповідачем та його структурними підрозділами, а вказує на ті обставини, що були власне підставами для проведення цих слідчих дій, тобто, позивач посилається на обставини, що містять дискримінаційний характер, колегія суддів відхиляє з огляду на викладене.

Так, колегія суддів зазначає, що у прохальній частині заявленого позову позивач просить саме визнати протиправними дії відповідача у вигляді проведення безпідставних, на думку позивача, слідчих дій у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна, тобто, позивачем оскаржуються дії посадових осіб органів досудового розслідування, які вчинені у рамках кримінальних проваджень, що повністю спростовує наведені доводи апелянта.

В свою чергу, посилання апелянта на підстави оскарження наведених дій посадових осіб органів досудового розслідування не змінюють характер спірних правовідносин та відповідно порядок оскарження таких дій.

Колегія суддів наголошує, що згідно ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, позивач не позбавлений у порядку, встановленому КПК України, оскаржити дії посадових осіб органів досудового розслідування (слідчі дії у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна), які вчинені у рамках кримінальних проваджень, з підстав допущення дискримінації по відношенню до позивача, тобто, з підстав дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема, дотримання рівності перед законом і судом.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, правильно застосував норми процесуального права та обґрунтовано дійшов висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на заявлені позовні вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

При цьому, ч. 6 ст. 170 КАС України зобов`язує суд роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити із роз`ясненням позивачу права на звернення в порядку кримінального судочинства.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/2004/18 та від 10.04.2019 року у справі № 808/390/18, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, вірно врахована судом першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Посилання апелянта на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 року у справі № 807/559/18 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини, які склались між сторонами у вказаній справі не є аналогічними правовідносинам у даній справі. Колегія суддів зазначає, що у справі, на яку посилається апелянт, вирішувалось питання щодо розповсюдження юрисдикції цивільного чи адміністративного суду на спірні правовідносини, та відповідно судами першої та апеляційної інстанцій не було здійснено висновку щодо необхідності звернення позивача в порядку КПК, а ВС не надавалось оцінки таким висновкам.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.08.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька