Справа № 753/7298/20
Суддя: Саадулаєв А. І.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 753/7298/20
Провадження № 2-а/761/131/2021
У Х В А Л А

06 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відшкодування судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Подільського району управління /інспекції/ з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Петриченка Миколи Миколайовича (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), відшкодування шкоди,

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася із вказаним позовом до Дарницького районного суду м. Києва, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № від 25 квітня 2020 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року адміністративний позов передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Матеріали справи надійшли до Шевченківського районного суду м. Києва 17 вересня 2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позов часткового задоволено.

Скасувано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № від 25 квітня 2020 року.

Стягнуто з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок майнової шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Стягнуто з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 420,40 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок витрат із сплати судового збору.

Позивачу встановлено строк для надання доказів понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи - п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Призначено судове засідання на 22 червня 2021 року о 14 год. 05 хв. для вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

26 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява про відшкодування судових витрат, відповідно до якої представник позивача, ОСОБА_1, просить винести додаткове рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, на користь позивача, ОСОБА_1 .

В судовому засіданні, яке відбулось 06 липня 2021 року, представник позивача, ОСОБА_1 свої вимог підтримав, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення учасника справи, розглянувши заяву, письмові докази долучені до заяви та матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про не обґрунтованість заяви, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до пунктів ч.3 ст.132 КАС витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з прибуттям сторін та їх представників належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути розмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.134 КАС у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення нерозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє

За правилами ч.1 ст.139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону

досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 9 ст. 139 КАС).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів принципу верховенством права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є нерозмірним.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, вимога про відшкодування судових витрат на правничу допомогу не була заявлена ОСОБА_1 у первісній позовній заяві, яку було складено та підписано безпосередньо позивачем. Відповідну вимогу було заявлено лише в уточненій позовній заяві, підписаній представником позивача.

Водночас згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, позивач, усупереч ч. 3 ст. 143 КАС України,звернувшись у судових дебатах із усною заявою про намір подати докази про судові витрати на професійну правничу допомогу, не зазначив про наявність поважних причин, які не дали йому можливості підтвердити понесені витрати.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та представником позивача укладено договір про надання професійної правничої допомоги №0014 від 04 травня 2020 року (а.с. 16). Цього ж дня, виписано ордер серії АА, №021051 на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Дарницькому районному суді м. Києва (а.с. 17).

02 лютого 2021 рові від представника позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат із їх попереднім розрахунком, відповідно до якого судові витати складались із судового збору у розмірі 430,90 грн. Також у заяві зазначено про те, що витрати за правничу професійну допомогу позивачу не відомі.

Представником позивача складено та 26 січня 2021 року підписано заяву про відшкодування судових витрат, відповідно до якої витрати за правничу професійну допомогу позивачу не відомі.

До заяви, про відшкодування судових витрат від 22 травня 2021 року, яка надійшла на адресу суду 26 травня 2021 року додано копії: фіскального чеку на суму 430,90 грн.; угоди №0014/20 від 27 квітня 2020 року про надання професійної правової допомоги щодо представництва клієнта у справі про скасування постанови № від 25 квітня 2020 року (надалі - договір) (п. 1.1.).

Відповідно до п. 2.2. угоди, за здійснення дій, передбачених п. 1.1. угоди, клієнт сплачує представнику, адвокату ОСОБА_1 фіксований розмір гонорару в сумі 12000,00 грн., після складання та підписання стронами акта приймання-передачі. Оплату здійснюється відразу або протягом 3 днів, з моменту підписання угоди, згідно виставленого клієнту рахунка, шляхом оплати цього рахунку через касу банку або готівкою.

Відповідно до п. 2.3. угоди, клієнт додатково оплачує адвокату «гонорар успіху», розмір якого становить 80000 (вісім тисяч) гривень.

Також, до заяви від 22 травня 2021 року додано оригінали акта приймання-передачі професійної правничої допомоги за угодою №0014/20 від 27.04.2020, у справі №753/7298/20, та оригінали розписок: від 22 травня 2021 року, про оплату фіксованого гонорару 8000,00 грн. відповідно до угоди №0014/20 від 27.04.2020 та доповнення до цієї угоди від 26.01.2021; та від 22 травня 2021 року про оплату 12000,00 грн., в якості фіксованого гонорару за виконання п. 2.2. угоди №0014/20 від 27.04.2020

Оцінюючи вказані докази, надані представником позивача на підтвердження професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про наявність суперечностей та протиріч у вказаних доказах, які викликають сумнів щодо їх належності та, відповідно й можливості підтвердити інформацію щодо предмета доказування.

Так, матеріали справи містять два основні договори, укладених між позивачем та його представником. Перший договір про надання професійної правничої допомоги №0014, було укладено 04 травня 2020 року (а.с. 16). Цього ж дня, виписано ордер серії АА, №021051 на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Дарницькому районному суді м. Києва (а.с. 17).

Після винесення рішення у справі, 26 травня 2021 року, від представника позивача на адресу суду надходить копія угоди №0014/20 від 27 квітня 2020 року про надання професійної правової допомоги щодо представництва клієнта у справі про скасування постанови № від 25 квітня 2020 року (надалі - договір) (п. 1.1.).

Ордер за вказаним договором від 27.04.2020 у матеріалах справи відсутній.

Відповідно до п. 2.2. угоди, за здійснення дій, передбачених п. 1.1. угоди, клієнт сплачує представнику, адвокату ОСОБА_1 фіксований розмір гонорару в сумі 12000,00 грн., після складання та підписання сторонами акта приймання-передачі. Оплату здійснюється відразу або протягом 3 днів, з моменту підписання угоди, згідно виставленого клієнту рахунка, шляхом оплати цього рахунку через касу банку або готівкою.

Відповідно до п. 2.3. угоди, клієнт додатково оплачує адвокату «гонорар успіху», розмір якого становить 80000 (вісім тисяч) гривень.

Тобто, при заповненні договору допущено протиріччя між сумою гонорару зазначеною цифрами та прописом, що відображено п. 2.3. угоди.

Як вбачається із доповнення від 26 січня 2021 року до угоди №0014/20 від 27.04.2020, відповідно до якого, п. 2.3. угоди №0014/20 від 27.04.2020 угоди викладено у такій редакції «Крієнт додатково оплачує адвокату «гонорар успіху», розмір якого становить 8000 (вісім тисяч) гривень, тільки за умови задоволення позовних вимог…». Тобто, 26 січня 2021 року вказане протиріччя щодо суми гонорару було усунуто сторонами угоди, шляхом викладу п. 2.3. у новій редакції.

Відповідно до акта приймання-передачі професійної правничої допомоги, складеного 22 травня 2021 року, за угодою №0014/20 від 27.04.2020, представником позивача в межах вказаної угоди складено: заяву до Шевченківського р/суду міста Києва від 26.10.2020, про відкриття провадження по справі; адвокатські запити; попередню заяву від 24.01.2020, про відшкодування судових витрат; позовну заяву, уточнену позовну заяву; повідомлення від 26.01.2021 року відповідачу про вручення уточненої позовної заяви та направлення позовної заяви, уточненої /адміністративна/ та інших документів для приєднання їх до матеріалів справи для розгляду по суті; заяву про відшкодування судових витрат; відповідь та додаткову відповідь на відзив на позовну заяву; прийняв участь у розгляді судової справи № 753/7298/20 у якості представника позивача в судових засіданнях: 02.02.2021 р., 15.03.2021 р., 22.04.2021 р., 21.05.2021 р.

Проте, жодним із підписаних договорів про надання професійної правової допомоги не конкретизовано зазначені послуги, їх вид та вартість. У матеріалах справи також відсутній детальний опис.

Поряд з цим, суд звертає увагу на п. 2.2. угоди, відповідно до якого за здійснення дій, передбачених п. 1.1. угоди, клієнт сплачує представнику, адвокату ОСОБА_1 фіксований розмір гонорару в сумі 12000,00 грн. Тобто, виходячи із вказаної умови, гонорар є фіксованим та не залежить від складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів, про які він зазначив в акті приймання-передачі професійної правничої допомоги за угодою №0014/20 від 27.04.2020, який складено 22 травня 2021 року.

Так само й гонорар успіху, розмір якого становить 8000 (вісім тисяч) гривен, у відповідності до п. 2.3. угоди, у редакції від 26 січня 2021 року, залежав тільки від однієї умови - задоволення позовних вимог.

Умовами договору не конкретизовано вид правової допомоги, час протягом якого надавалась кожна послуга та її вартість.

Тобто, в судовому засідання встановлено, що станом на момент прийняття рішення у справі позивачу та його представнику було достовірно відомо про необхідність оплати 12000,00 грн. фіксованого гонорару та 8000,00 грн. гонорару успіху, лише за умови задоволення позову.

У зв`язку із зазначеним, суд критично оцінює заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які надходили в ході розгляду справи, оскільки твердження позивача та його представника, які востаннє зроблені 28 січня 2021 року, у заяві, що надійшла на адресу суду 02 лютого 2021 року, про те, що їм невідомі витрати на професійну правничу допомогу за весь обсяг наданої професійної правничої допомоги. Навпаки, оскільки угодою встановлено чітку фіксовану суму, а останні зміни до договору внесено ще 26 січня 2021 року, шляхом викладу нової редакції п. 2.3. угоди, із цього часу жодних змін і доповнень щодо вартості наданих послуг за угодою, сторони в договір не вносили, то суд констатує, що на 28 січня 2021 року сторони знали про усі витрати. Тому у них були відсутні перешкоди надати суду детальний опис робіт (наданих послуг) до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі.

Відтак, за період часу з 26.01.2021 до виходу суду до нарадчої кімнати (21.05.2021) у позивача було більше, ніж достатньо часу, щоб визначитися як із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, так і зі своєчасністю її подання.

Після винесення рішення, сторони склали лише розписки про передачу та отримання грошових коштів, тобто склали документи, для підтвердження понесених витрат, що відповідало умовам договору про оплату послуг після складання та підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.2. угоди).

Водночас згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Кодекс адміністративного судочинства містить норми, які визначають процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень).

При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів.

Відповідно до висновку Верховного Суду про застосування норми права, викладеного у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства. При цьому, Верховний Суд зазначив про те, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання Верховного Суду зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Суд зазначає, що можливість проведення судових дебатів передбачена лише при розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Представником позивача вказану вимогу дотримано та заявлено відповідне клопотання під час розгляду справи.

Проте, вирішуючи заявлене клопотання, судом не встановлено поважних причин, які зумовили неможливість звернення позивача із заявою про стягнення судових витрат та надання доказів на їх підтвердження в процесу судового розгляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 у справі № 820/1242/18 надане суду пунктом 3 частини першої ст. 252 КАС України право ухвалити додаткове рішення у разі, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, поширюється на ситуації, коли суд відповідної інстанції повинен вирішити це питання в установлених процесуальним законом випадках і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення.

При цьому Верховний Суд наголосив на тому, що додаткове судове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення та не може змінювати його змісту.

Враховуючи те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, тому вказана вимога повинна була бути заявлена до вирішення справи по суті.

Отже, враховуючи викладені обставини та наведені норми права, а також, враховуючи те, що судом вирішено всі вимоги викладені у позовній заяві, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. 252 КАС України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у адміністративній справі 753/7298/20 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: