Справа № 300/1136/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2021 р. справа № 300/1136/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап`юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

представників позивача Тепак Л.П., Зборовської О.М., Михнюка С.В.,

представника відповідача Липчук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськ-Авто" до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2020 Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськ-Авто» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.02.2020 про збільшення сум податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість в розмірі 143 024 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 35 756 гривень за №; про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями в розмірі 90 012 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 22 503 гривень за №; про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 384 457 гривень за №; про застосування штрафу в розмірі 71 512 гривень за №; про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням в розмірі 146 857, 16 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 108 518, 16 гривень за №; про збільшення сум грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням в розмірі 10 035, 34 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 7 415, 48 гривень за №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є необґрунтованими та базуються на помилковому розумінні норм податкового законодавства та правил бухгалтерського обліку.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з мотивів зазначених у заявах по суті справи.

Відповідач в заявах по суті справи свої заперечення проти позову обґрунтовує порушеннями, які допущено позивачем та висновками, які вказані в акті перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, допитавши свідків, дослідивши докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вирішив спір, виходячи з такого.

Позивач є юридичною особою, взятою на облік контролюючими органами з 26.03.2001 за №1693 та з 19.09.2003 за №0000669 Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, як акціонерне товариство, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції м.Івано-Франківська, є платником податку на прибуток приватних підприємств, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску, земельного податку (орендної плати), податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, екологічного податку, рентної плати за спеціальне використання води.

В період з 10.12.2019 до 02.01.2020 відповідач здійснив документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за результатами якої складено акт № 18/09-19-05-02/05495466 від 11.01.2020 (т.1 а.с. 70-122).

За наслідками проведеної перевірки, відповідач дійшов висновків про порушення позивачем положень підпунктів 14.1.13, 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.2, 138.3 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.2 пункту 139.1 статті 139, підпункту 168.1.1 пункту 168.1, підпункту 168.4.7 пункту 168.4, пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.

Вказані висновки, відповідач ґрунтує тим, що за наслідками перевірки встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 384 457 гривень, заниження податку на прибуток в розмірі 90 012 гривень та заниження фінансового результату до оподаткування в розмірі 1 250 000 гривень в результаті продажу семи будівель філії «Коломия-Авто», завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат в сумі 40 536 гривень, внаслідок нарахування амортизації на площі нерухомості, які не задіяні в господарській діяльності, не нарахування податкового зобов`язання податку на додану вартість в загальному розмірі 158 884 гривень у зв`язку із безоплатною передачею товарно-матеріальних цінностей, не включених до вартості оподаткованих операцій при проведенні доукомплектування транспортних засобів при їх продажі, внаслідок цього не нарахування та неутримання податку на доходи фізичних осіб на суму 899 354, 40 гривень та зменшення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 161 883, 79 гривень.

За наслідками розгляду вищевказаного акта перевірки відповідач, 13.02.2020, виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення про збільшення позивачу сум грошового зобов`язання за № за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 143 024 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 35 756 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями в розмірі 90 012 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 22 503 гривень; за № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 384 457 гривень; за № про застосування штрафу в розмірі 71 512 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням в розмірі 146 857, 16 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 108 518, 16 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням в розмірі 10 035, 34 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 7 415, 48 гривень (т.1 а.с.15-33).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає, що вирішуючи відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлює, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначає об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Нормою пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з положеннями підпункту 168.1.1 пункту 168.1 та підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Пункт 172.2 статті 172 Податкового кодексу України визначає, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Обов`язки осіб, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів встановлює пункт 176.2 статті 176 цього кодексу, які зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначає об`єкти оподаткування податку на додану вартість, як операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю (підпункт а); постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (підпункт б); ввезення товарів на митну територію України (підпункт в); вивезення товарів за межі митної території України (підпункт г); постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом (підпункт е).

Пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлює, що датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України регулюється порядок визначення бази оподаткування податком на додану вартість, в разі постачання товарів/послуг, який передбачає її визначення, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Згідно з частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивач, наказом №8/1 від 29.01.2016 «Про облікову політику ПАТ «Івано-Франківськ-Авто» в межах прав, наданих статтею 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначив за доцільне застосовувати в бухгалтерському обліку підприємства норми Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та фінансової звітності (т.2 а.с.38-145).

Також проведені незалежні аудиторська перевірка фінансової звітність позивача за 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року, висновками якими фінансові звіти позивача є такими, що складені відповідно до вимог Міжнародних стандартів фінансової звітності та справедливо і достовірно відображають в усіх суттєвих аспектах фінансовий стан товариства на звітні дати (т.3 а.с.136-151).

Відповідач, визначивши оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями за № та за № зобов`язання позивача з сплати податку на прибуток, виходив з висновків про завищення ним від`ємного значення об`єкта оподаткування в сумі 1384457 гривень та заниження цього податку в сумі 90012 гривень.

Такі висновки відповідач, мотивує висновками про: заниженням позивачем доходів за 2016 рік на суму 1 250 000 гривень, у зв`язку не відображенням в доходах при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток реалізації основних засобів - нежитлових будівель станції технічного обслуговування (м. Коломия, вул. Івасюка, 37а) в загальному розмірі 1 500 000 гривень, в тому числі податок на додану вартість 250 000 гривень; механічною опискою позивача на суму 90 744 гривні в податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік; завищення позивачем різниць, на які зменшується фінансовий результат на суму 40 536 гривень, внаслідок нарахування амортизаційних відрахувань за періоди 2016, 2017, 2018 років та 9 місяців 2019 року по об`єкту «Адміністративно-виробничий корпус», м.Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 41А, загальною площею 4457, 90 кв.м., з якої, відповідач при перевірці, встановив невикористання в господарській діяльності товариства 497,5 кв.м. площ; не здійснення позивачем коригування фінансового результату до оподаткування, шляхом збільшення прибутку за три квартали 2019 року, при формуванні резерву товарно-матеріальних цінностей - запчастин для проведення гарантійного ремонту, на суму витрат з створення резервів в розмірі 503 243 гривні.

Відповідач, визначивши позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями за № зобов`язання з сплати податку на додану вартість в розмірі 143024 гривні, за № зобов`язання з сплати податку на доходи фізичних в розмірі 146857, 16 гривень та 108518, 16 гривень штрафних санкцій, за № зобов`язання з сплати військового збору в розмірі 10035, 34 гривень та 7415, 48 гривень штрафних санкцій, а також застосувавши, податковим повідомленням-рішенням № штрафні санкції в розмірі 71512 гривень за відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, виходив з того, що доукомплектування автомобілів товарно-матеріальними цінностями, без зміни роздрібної вартості реалізованих транспортних засобів, протягом періоду з 01.01.2016 до 30.09.2019 є безоплатною передачею товарно-матеріальних цінностей, на суми яких підлягали нарахуванню зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 158884 гривні, складення та реєстрація податкових накладних, а також нарахування та сплата позивачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, де базою оподаткування є вартість доукомплектування автомобілів, як додаткове благо, що надане покупцям - фізичним особам.

Згідно з протоколом засідання наглядової ради позивача від 26.10.2016 за №26/10/2016-1 реалізовано всі нежитлові будівлі філії «Коломия-Авто» ПАТ «Івано-Франківськ-Авто», а в результаті продажу будівель філію «Коломия-Авто» ліквідовано. Вартість реалізованих нежитлових приміщень склала 1 500 000 гривень, в тому числі податок на додану вартість 125 000 гривень. Податкові зобов`язання відображено в податковій декларації за грудень 2016 року та відображено у податковій накладній №98 від 09.12.2016 (т.1 а.с.250, т.2 а.с.1-6, 26-37).

В податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік збільшено фінансовий результат показників на суму залишкової вартості реалізованих об`єктів в розмірі 1 134 211 гривень (т.2 а.с.29).

При цьому, позивач у формі 2 «Звіт про фінансові результати» у рядку 2020 «Інші операційні доходи» відобразив згорнутий фінансовий результат до оподаткування, що відповідає вимогам Міжнародних стандартів фінансової звітності 5 «Непоточні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність», підпунктами «і» та «а» пункту 33 якого передбачено, що суб`єкт господарювання розкриває єдину суму в звіті про сукупні доходи, що включає загальну суму прибутків або збитків від припиненої діяльності після оподаткування.

Вірним є твердження позивача про помилковість застосування до вказаної операції пунктів 8, 9, 10 Міжнародних стандартів фінансової звітності 18 «Дохід», як таких, що визначають принципи обліку доходів від продажу продукції (товарів), надання послуг та використання іншими сторонами активів підприємства, а також твердження про належність застосування Національного положення (стандартів) бухгалтерського обліку 27, якими об`єкти основних засобів, стосовно яких прийнято рішення про їх реалізацію, підлягають переведенню до складу необоротних активів, утримуваних для продажу, з їх обліком на субрахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу».

Як наслідок, позивачем не допущено заниження доходів за 2016 рік на суму 1 250 000 гривень, у зв`язку не відображенням в доходах при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток реалізації основних засобів - нежитлових будівель станції технічного обслуговування (м. Коломия, вул. Івасюка, 37а) в загальному розмірі 1 500 000 гривень, в тому числі податок на додану вартість 250 000 гривень.

Обставина допущення позивачем описки на суму 90 744 гривні в податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік сторонами визнається, однак самостійно вказана описка не може слугувати підставою для визначення позивачу зобов`язань з сплати податку прибуток, не впливає на об`єкт оподаткування цим податком, оскільки такий об`єкт оподаткування залишається від`ємним та складає «- 1 293 713 гривень», замість помилково відображеного від`ємного значення «- 1 384 457 гривень».

Висновок відповідача про завищення позивачем різниць, на які зменшується фінансовий результат на суму 40 536 гривень, внаслідок нарахування амортизаційних відрахувань за періоди 2016, 2017, 2018 років та 9 місяців 2019 року по об`єкту «Адміністративно-виробничий корпус», м.Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 41А, загальною площею 4457, 90 кв. м., з якої, відповідач при перевірці, встановив невикористання в господарській діяльності товариства 497,5 кв.м. площ є необґрунтованим.

В судовому засіданні, представник відповідача пояснив, а також допитана як свідок ОСОБА_1 - начальник відділу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області показала, що факт невикористання в господарській діяльності товариства 497,5 кв.м. площ об`єкту «Адміністративно-виробничий корпус», м.Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 41А встановлено, шляхом інвентаризації площ цього об`єкту, що полягала в їх огляді, а висновки про невикористання в господарській діяльності товариства площ приміщення зроблені за результатами такого огляду, виходячи із розміщення на таких площах робочих місць працівників чи товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до положень пунктів 6, 50, 55 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби», що застосовано позивачем в бухгалтерському обліку підприємства та не суперечить положенням статті 138 Податкового кодексу України пунктом 138.1 якої встановлено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, амортизація є систематичним розподілом суми активу, протягом строку його корисної експлуатації, що припиняється за датою, з якої актив класифікують як такий, що утримується для продажу (або включають до ліквідаційної групи, яку визначають як таку, що утримується для продажу) чи за датою, з якої припиняється визнання активу.

За перевірений період об`єкт «Адміністративно-виробничий корпус», м.Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 41А, загальною площею 4457, 90 кв. м. належить позивачу на праві власності, згідно даних бухгалтерського обліку по рахунку 10 «Основні засоби» вартість об`єкту обліковується, а за рахунком 103 «Будинки та споруди» позивач використовував у перевірені періоди власні виробничі потужності.

Таким чином, підстави для припинення нарахування позивачем амортизаційних відрахувань за періоди 2016, 2017, 2018 років та 9 місяців 2019 року по 497, 5 кв. м. площ об`єкта «Адміністративно-виробничий корпус», м.Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 41А, загальною площею 4457, 90 кв. м. відсутні, а нарахування позивачем амортизації цього основного засобу є правомірним.

Висновок відповідача про протиправність нездійснення позивачем коригування фінансового результату до оподаткування, шляхом збільшення прибутку за три квартали 2019 року, при формуванні резерву товарно-матеріальних цінностей - запчастин для проведення гарантійного ремонту, на суму витрат з створення резервів в розмірі 503 243 гривні не обґрунтований обставинами порушення позивачем вимог податкового обліку чи норм законів України, а базуються на вимогах положень пунктів 10, 14, 36 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку та пунктів 12, 13, 15, 16, 17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «зобов`язання».

Одночасно з цим, відповідач не взяв до уваги, а також не дав оцінку на відповідність вимогам Податкового кодексу України здійснене позивачем формування резерву на знецінення запасів відповідно до пункту 33 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку станом на 31.12.2014 з щорічним переглядом його розміру, шляхом коригування резерву на суму різниці, за наслідком щорічного перерахунку, які відображені позивачем в рядку 2.1.1 додатку РІ податкової декларації з податку на прибуток за кожний звітний рік.

Як наслідок, є безпідставним, згідно з податковими повідомленнями-рішеннями за № та за № від 13.02.2020, зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування на 1384457 гривень та збільшення суми грошового зобов`язання з цього податку на 90012 гривень, а вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Висновок відповідача про те, що доукомплектування автомобілів товарно-матеріальними цінностями, без зміни роздрібної вартості реалізованих транспортних засобів, протягом періоду з 01.01.2016 до 30.09.2019 є безоплатною передачею товарно-матеріальних цінностей є невірним та суперечить фактичному змісту здійснених позивачем правочинів та господарських операцій.

Умови здійснення зазначених договірних зобов`язань визначені згідно з Положенням про порядок стимулювання продажу автомобілів клієнтами дилерських підприємств корпорації «Укравто», затвердженого головою правління Приватним акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація» в додаток до рекомендаційного листа №253 від 09.03.2017 (т.2 а.с.150-154), Дилерського договору поставки автомобілів №16-к/п від 01.08.2016 (т.2 а.с.155-160), наказу позивача «Про проведення акцій з метою стимулювання продажу автомобілів» за №180-п від 02.09.2019 (т.2 а.с.161) та відповідають правовому регулюванню господарсько-торгівельної діяльності, зокрема регулюванню комплектності товарів, визначеному статтею 270 Господарського кодексу України.

В кожному випадку продажу автомобіля комплектність автомобіля визначалася договором купівлі-продажу окремо, а вартість частин комплекту включена до складу загальної вартості реалізованого позивачем автомобіля, додаткова комплектація автомобіля не створює окремої, від купівлі-продажу автомобіля, господарської операції.

Вартість частин комплекту кожного автомобілів включена в ціну транспортного засобу, тобто надане покупцям платно та не утворює бази оподаткування, визначеного підпунктом «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Операції з продажу позивачем автомобілів оподатковані податком на додану вартість та перевіркою порушень при нарахуванні та сплаті зобов`язань за ними не виявлено.

Частини (вироби) комплекту кожного реалізованого позивачем автомобіля є такими, що використані в оподаткованих операціях продажу транспортного засобу за договором купівлі-продажу, тобто включені до бази оподаткування податком на додану вартість та є оподаткованими податком на додану вартість у складі операції купівлі-продажу автомобіля, до вартості якого їх включено.

Як наслідок, є помилковим та таким, що суперечить вимогам Податкового кодексу України висновок відповідача про те, що на суми окремих частин комплекту автомобілів підлягали нарахуванню зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 158884 гривні, складення та реєстрація податкових накладних, а також нарахування та сплата позивачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, де базою оподаткування є вартість доукомплектування автомобілів, як додаткове благо, що безоплатно надане покупцям - фізичним особам.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 13.02.2020 за № про визначення позивачу зобов`язання з сплати податку на додану вартість в розмірі 143024 гривні, за № визначення позивачу зобов`язання з сплати податку на доходи фізичних в розмірі 146857, 16 гривень та 108518, 16 гривень штрафних санкцій, за № визначення позивачу зобов`язання з сплати військового збору в розмірі 10035, 34 гривень та 7415, 48 гривень штрафних санкцій, а також податкове повідомленням-рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 71512 гривень за відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є протиправними та підлягають скасуванню.

За результатами судового дослідження обставин та правових підстав, якими обґрунтовано вимоги позову Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськ-Авто" до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, а також заперечень проти позову, суд прийшов до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 11 636, 50 гривень, згідно з платіжним дорученням за № 689 від 20.05.2020 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень, відповідно до платіжних доручень №1296 від 16.10.2020 та №813 від 15.06.2020.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області судовий збір в розмірі 11 636, 50 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Незалежності, будинок 20, місто Івано-Франківськ, ) від 13.02.2020 про збільшення Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківськ-Авто" (індекс 76494, вулиця Юності, будинок 41-А, село Микитинці, місто Івано-Франківськ, ) сум грошового зобов`язання за № за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями в розмірі 143 024 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 35 756 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями в розмірі 90 012 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 22 503 гривень; за № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 384 457 гривень; за № про застосування штрафу в розмірі 71 512 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням в розмірі 146 857, 16 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 108 518, 16 гривень; за № про збільшення сум грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням в розмірі 10 035, 34 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 7 415, 48 гривень.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськ-Авто" (індекс 76494, вулиця Юності, будинок 41-А, село Микитинці, місто Івано-Франківськ, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Незалежності, будинок 20, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 11 636 (одинадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 50 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.

Рішення складене в повному обсязі 11 травня 2021 р.