Справа № 500/3417/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3417/21

14 серпня 2021 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зборівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Зборівської міської ради, у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття нею передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради Тернопільської області,

зобов`язати Зборівську міську раду на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання рішенням суду законної сили, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради.

В обґрунтування позову вказано, що позивач звернулася до Зборівської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради Тернопільської області. Дане клопотання виносилося на розгляд Зборівської міської ради 23.04.2021, був підготовлений та запропонований проект рішення № 1496 від 23.04.2021 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 », проте не було прийнято ні рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивачу, ні рішення про відмову у наданні такого дозволу позивачу.

ОСОБА_2 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує її конституційні права. Посилаючись на положення статей 118, 122 ЗК України, вказує, що виконала умови для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, подавши міській раді відповідну заяву разом з копією паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та схеми бажаного місця розташування земельної ділянки. Проте за результатом розгляду вказаного клопотання відповідачем не прийнято жодного рішення. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Неприйняття відповідачем жодного із визначених законом рішень вказує на його протиправну бездіяльність, наслідком якої є грубе перешкоджання позивачу у реалізації її законних прав на набуття у власність земельної ділянки.

Вважає, що за даних умов належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки у спірному випадку відсутні підстави для відмови у видачі дозволу, які передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України для відмови у наданні такого дозволу.

Ухвалою суду від 17.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

До суду у строк, встановлений судом, від Зборівської міської ради надійшов відзив на позов (а.с.16), у якому вказано, що Зборівською міською радою було підготовлено проект рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 від 23.04.2021 № 1496, проте дане рішення не набрало відповідну кількість голосів, про що свідчить витяг з протоколу дев`ятої сесії Зборівської міської ради восьмого скликання 23.04.2021, тому і рішення не було прийнято. Відповідач просить відмовити позивачу у позові.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

07.04.2021 Зборівською міською радою зареєстрована заява ОСОБА_2 від 01.04.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради Тернопільської області. (а.с.17). У такій заяві заявниця додатково повідомляла, що раніше своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не використала. До заяви позивач долучила копію паспорта громадянина України, РНОКПП та схеми бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.17-20).

Також судом встановлено, що на засідання дев`ятої сесії Зборівської міської ради восьмого скликання 23.04.2021 був підготовлений та запропонований проект рішення № 1496 від 23.04.2021 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 », про що свідчить витяг з протоколу сесії міської ради від 23.04.2021 (а.с.22) та проект рішення (а.с.6).

Згідно з витягу протоколу дев`ятої сесії Зборівської міської ради восьмого скликання від 23.04.2021 за результатами розгляду та голосування рішення № 1496 від 23.04.2021 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 » не прийняте, оскільки встановлено такі результати голосування: за - 1, проти - 0, утримались - 4, не голосувало 18, відсутніх 4 (а.с.22 зворот).

Вважаючи таку бездіяльність Зборівської міської ради протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Дії (бездіяльність) відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед іншого, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Підпунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами першою - другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як встановлено підпунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Така процедура включає певний алгоритм дій та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому діючим законодавством на початковому етапі при отриманні заяви зацікавленої особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не передбачено можливості прийняття іншого рішення, крім рішення про надання такого дозволу або відмову у наданні такого дозволу.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до статті 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону № 280/97-ВР).

Стаття 26 Закону № 280/97-ВР передбачає виключну компетенція сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280/97-ВР. Так, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV депутат місцевої ради зобов`язаний, серед іншого, додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень.

Частиною першою статті 20 цього ж Закону визначено, що на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Як Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», так і Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачає участь депутата у прийнятті рішень з питань, які входять до компетенції відповідних місцевих рад, тобто безпосередню участь у голосуванні при вирішення питань, які віднесені до виключних повноважень ради. Натомість у спірному випадку 18 депутатів Зборівської міської ради, які були присутні на пленарному засіданні 23.04.2021, не брали участі у голосуванні при розгляді проекту рішення №1496, тобто ухилялися від виконання своїх безпосередніх обов`язків.

На користь такого висновку свідчить те, що жодне з рішень, які б мала прийняти міська рада у відповідності до частини сьомої статті 118 ЗК України: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у наданні такого дозволу з визначених у цій же статті підстав, не було прийнято.

Повноваження міської ради щодо прийняття рішень з даного питання є виключними повноваженнями ради, проте вони не є дискреційними, оскільки законодавець передбачив лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, то така бездіяльність є протиправною.

Таким чином, бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття нею передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради Тернопільської області, є протиправною, оскільки за результатами голосування відповідачем не прийнято жодного із передбачених частиною сьомою статтею 118 ЗК України рішень, чим порушено права позивача.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що згідно з положеннями частини третьої 3 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи ситуацію, в якій опинилася позивач, суд дійшов висновку, що відповідач, не приймаючи рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або відмови у наданні такого дозволу з підстав, визначених законом, діє з порушенням принципів, визначених у пунктами 1, 5, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду належних та достовірних доказів правомірності своєї бездіяльності, що полягає у неприйнятті на засіданні сесії міської ради жодного із передбачених ЗК України рішень за результатами розгляду проекту рішення №1496 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 », суд приходить до висновку, що у цій частині позовні вимоги підставні, така бездіяльність відповідача є протиправною і позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо іншої похідної позовної вимоги про зобов`язання Зборівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд враховує таке.

Як зазначено вище, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Встановлені судом обставини справи вказують на те, що відповідач у межах спірних правовідносин проявив поведінку (бездіяльність), яка свідчить про відсутність наміру прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на це суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У спірному випадку відповідач на виконання своїх повноважень виніс на розгляд ради проект рішення за наслідками розгляду звернення особи про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але рішення не прийняв через відсутність голосів, тобто суб`єкт владних повноважень, готуючи відповідний проект рішення перевірив, чи суб`єктом звернення - позивачем дотримано усіх визначених законом умов, а тому за таких обставин суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36-39 постанови).

На переконання суду, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за обставин цієї справи є можливим, оскільки уповноважений орган розглянув клопотання заявника та підготував відповідний проект рішення, що свідчить про те, що ним перевірено чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, наявні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки відповідач як уповноважений орган не прийняв відповідного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, лише з підстав неучасті депутатів у голосуванні. Неприйняття рішень через неучасть депутатів ради у голосуванні можуть бути неодноразовими, беручи до увагу практику, яка склалася у місцевих радах Тернопільської області, при вирішень земельних питань. Тому без застосування такого способу захисту порушеного права є обґрунтовані сумніви вважати, що відповідач не надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Суб`єкт владних повноважень повинен виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача зі всіма необхідними документами, визначеними статтею 118 ЗК України, відповідач заперечуючи проти позову не вказав на наявність підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не встановлено підстав для такої відмови, тому суд вважає, що порушеному праву позивача кореспондує обов`язок відповідача прийняти законне рішення, і єдиним правильним, та ефективним за даних обставин способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, мотивів позову не спростував, доказів відсутності підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу не надав. Виходячи з вищенаведеного, вимоги позивача є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 908,00 грн, сплаченого відповідно до квитанції №0.0..1 від 15.06.2021 (а.с.7).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Зборівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття нею передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради Тернопільської області.

Зобов`язати Зборівську міську раду на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання законної сили рішенням суду, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8170га (частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0860) за межами населеного пункту - села Вірлів на території Зборівської міської ради.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Зборівської міської ради на користь ОСОБА_1 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Зборівська міська рада (47201, Тернопільська область, місто Зборів, вулиця Б.Хмельницького, 13, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 14 серпня 2021 року.

Суддя Чепенюк О.В.