Справа № 160/3791/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року Справа № 160/3791/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Шимановської О.Є.
представника позивача Діденко Р.А.
представника відповідача Олійника А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК ДНІПРОТРАНС" про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.12.2020 року №226321, що прийнята Придніпровським міжрегіональним управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій зазначено про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01.10.2020 року №13 перевізником вантажу 03.11.2020 року було ТОВ «ТК Дніпротранс». На думку позивача, у відповідача не було жодних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, оскільки з жодного з документів, складених за результатами вагового контролю, не можливо встановити, що такий контроль здійснювався за допомогою технічних засобів, які відповідають технічним вимогам та пройшли державну повірку. Зауважує, що висновок щодо перевищення автомобілем вагових параметрів отримано внаслідок неналежно проведеної процедури вагового контролю, а отже у відповідача не було жодних правових підстав для покладення на позивача адміністративно-господарського штрафу. Отже, позивач вважає, що постанову прийнято з чисельними порушеннями норм чинного законодавства, а тому постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.
11.05.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, що за результатами габаритно-вагового контролю автомобілю 03.11.2020 року встановлено конкретні показники, які в подальшому були відображені в акті та довідці. Як відомо з документів, складених за результатами габаритно-вагового контролю, саме осьове навантаження автомобіля посадовими особами відповідача не визначалось. Відповідно до умов договору на момент проведення габаритно-вагового контролю, автомобіль вибув з користування позивача, будь-яких застережень щодо моменту виникнення права користування на автомобіль, договір не містить. Позивач зазначає, що отримання тимчасового талона не є обов`язком власника. Передача транспортного засобу у правомірне володіння та користування іншій особі без зміни власника такої рухомої речі, не є підставою для перереєстрації транспортного засобу. Методика вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних засобів не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Позивач також вказує на неналежне повідомлення про розгляд справи 24.12.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року подальший розгляд справи №160/3791/21 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК ДНІПРОТРАНС".
Представник позивача в судовому засіданні 19.07.2021 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов, підтримав, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Третя особа будь-яких пояснень та доказів до суду не надала.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований 17.07.2020 року. Видами діяльності за КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві.
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку №009224 від 30.10.2020 року посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 03.11.2020 року проводилась рейдова перевірка на 440 км а/д Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя».
Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою № 422.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом LAG, державний номер НОМЕР_3 .
Зважаючи на зазначене посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було віднесено транспортний засіб позивача до великовагового та складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 039731 від 03.11.2020.
Для подальшої перевірки обставин, що зазначені у п. 15 Порядку 1567, при перевірці документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» було встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезені вантажу без відповідного дозволу.
У зв`язку з встановленням вищезазначеного порушення та виконуючи функції покладені державою, посадовими особами Управління було складено акт № 249651 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.11.2020 року. Водія зі змістом даного акту ознайомлено, від підпису та надання пояснень відмовився.
Відповідно до п. 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №226321 від 24.12.2020 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення допустимої ширини транспортного засобу при перевезенні вантажу із значним перевищенням, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «ТК Дніпротранс» (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу №13 від 01.10.2020 року, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування автомобіль марки DAF, державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом LAG, державний номер НОМЕР_3 , а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування об`єкт оренди під керуванням екіпажу орендодавця і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.
Відповідно до п.3.1 договору, орендар набуває право на тимчасове володіння та користування об`єктом оренди з моменту підписання сторонами цього договору. Тобто з моменту підписання сторонами даного договору, об`єкт оренди вважається переданим в оренду.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що початок перебігу строку оренди об`єкту оренди, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати підписання сторонами даного договору.
Згідно з п. 4.2 договору, строк оренди об`єкту оренди за цим договором розпочинається з моменту укладання цього договору та триває до 31.12.2021 року.
Судом встановлено, що договір підписано 01.10.2020 року та він набув чинності з цієї дати.
Відтак, у відповідності до умов договору оренди транспортного засобу №13 від 01.10.2020 року, а саме п.3.1, транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом LAG, державний номер НОМЕР_3 було передано у користування ТОВ «ТК Дніпротранс».
Отже, станом на день проведення рейдової перевірки - 03.11.2020 року, транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом LAG, державний номер НОМЕР_3 перебував у користуванні ТОВ «ТК Дніпротранс».
В матеріалах справи відсутня інформація щодо визнання вказаного договору нечинним, нікчемним чи удаваним, а тому в силу вимог статей 73-74 КАС України він є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом того, що автомобільним перевізником в даному випадку ФОП ОСОБА_1 не є.
Отже, позивач не є перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».
Стосовно твердження представника відповідача про те, що новий користувач транспортного засобу ТОВ «ТК Дніпротранс» був зобов`язаний отримати тимчасовий реєстраційний талон, суд зазначає наступне.
В обґрунтування зазначеного твердження відповідач посилається на положення абзацу 4 п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Постанова № 1388), яким визначено, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
При цьому, п. 33 Постанови №1388 встановлено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться виключно у випадках отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по-батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
З наведеного вбачається, що отримання тимчасового реєстраційного талону не є обов`язком власника, передача транспортного засобу у правомірне володіння та користування іншій особі, без зміни власника такої рухомої речі, не є підставою для перереєстрації транспортного засобу.
Посилання відповідача на зміст постанови Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі № 804/8740/16 не є належними в контексті розгляду цієї справи, оскільки предметом розгляду у справі № 804/8740/16 є зафіксовані виявлені порушення позивачем вимог законодавства, а саме: надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без документів, передбачених статтею 39 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», в тому числі реєстраційних документів на транспортний засіб.
При цьому Верховний Суд зазначає в постанові про те, що пряма вимога щодо наявності реєстраційних документів на транспортний засіб у водія міститься у статті 39 Закону № 2344-ІІІ. Попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто, як вважає позивач, не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-ІІІ.
Таким чином, в рамках зазначеної справи Верховний Суд надав висновки щодо необхідності наявності реєстраційних документів у водіїв автотранспортних засобів.
При цьому факт наявності майнових прав на автотранспортний засіб, а також виникнення таких прав на підставі реєстраційних документів на автомобіль, Верховним Судом в рамках справи №804/8740/16 не аналізувались. Таким чином, позиція Верховного Суду, викладена в постанові 20.12.2018 у справі № 804/8740/16, не може бути використана при розгляді цієї справи.
Вказана накладна не містить жодних посилань на позивача, як перевізника.
Отже, суд зазначає, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу складена відносно позивача, а не автомобільного перевізника.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт перевірки № 039731 від 03.11.2020 року, який складений без встановлення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою для розгляду справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.
Відповідно до пункту 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зазначено в акті перевірки № 039731 від 03.11.2020 року, та, як наслідок, протиправність притягнення його до відповідальності, постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №226321 від 24.12.2020 року.
Стосовно доводів позивача про порушення проведення процедури габаритно-вагового контролю, суд зазначає, що не надає правову оцінку відповідним доводам, оскільки дослідження вказаних обставин можливе лише у випадку належного складання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу до належного перевізника.
Стосовно доводів позивача про неналежне повідомлення про розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає, що вказані доводи не впливають на суть прийнятого рішення судом, оскільки за наслідками розгляду справи встановлено недотримання процедури прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №226321 від 24.12.2020 року.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, в межах даної справи відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та достатніми доказами.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 908,00 коп., що документально підтверджується квитанцією від 15.03.2021 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК ДНІПРОТРАНС" про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.12.2020 року №226321, що прийнята Придніпровським міжрегіональним управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000,00 грн.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 908,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2021 року.

Суддя В.В. Кальник