Справа № 640/29705/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдігн Сайд" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександра Олександровича, в якому просило суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича щодо стягнення з боржника основної винагороди в межах виконавчого провадження ВП №63316980 з примусового виконання постанови Північного апеляційного господарського суду №911/1606/20 від 08 жовтня 2020 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63316980 від 15 жовтня 2020 року, винесену приватним виконавцем Хорішком Олександром Олександровичем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що приватний виконавець відкриваючи виконавче провадження протиправно стягнув з позивача основну винагороду приватного виконавця за виконання виконавчого документа, зо яким не передбачено стягнення виконавчого збору, відповідно і основної винагороди.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.08.2021 року постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександра Олександровича від 15 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63316980 з примусового виконання постанови Північного апеляційного господарського суду №911/1606/20 від 08 жовтня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки, які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд", до набрання законної сили рішенням суду у справі №911/1606/20.

Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександра Олександровича від 15 жовтня 2020 року стягнуто з боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "Білдігн Сайд" основну винагороду в сумі 20 000, 0 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Нормами статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Порядок нарахування та стягнення виконавчого збору встановлено статтею 27 Закону №1404-VIII.

Зокрема, встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Виконавчий збір не стягується, зокрема: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішення приватним виконавцем.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу наведеної норми вбачається, що стягнення виконавчого збору не є безперечним, законодавцем визначено вичерпний перелік випадків коли стягнення такого не здійснюється.

Як зазначено вище, приписами частини 3 статті 45 Закону №1404-VIII визначено однаковий порядок стягнення як виконавчого збору так і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно, приписи статті 27 Закону №1404-VIII до визначення умов стягнення основної винагороди приватного виконавця застосовуються не лише в частині встановлення розміру такої винагороди, часу та способу винесення постанови про її стягнення, а й у частині випадків, коли така стягненню не підлягає.

Відтак висновки суду першої інстанції, що приписи статті 27 Закону №1404-VIII в частині випадків, в яких виконавчий збір не стягується не підлягають застосуванню до основної винагороди є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Як вірно зауважено позивачем, спірну постанову про відкриття виконавчого провадження винесено з виконання постанови Північного апеляційного господарського суду №911/1606/20 від 08 жовтня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки, які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд".

Пунктом 1 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено заборону стягнення виконавчого збору, а відтак і основної винагороди приватного виконавця, в разі провадження виконавчих дій з виконання виконавчого документа, що передбачає накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у даному випадку приписами Закону України «Про виконавче провадження» стягнення основної винагороди приватного виконавця не передбачено.

При цьому, колегією суддів враховується, що норми Закону №1404-VIII в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця містять певні суперечності.

Так зокрема, частиною 4 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження - відповідно є окремим документом.

Поряд із цим, статтею 26 цього Закону встановлено можливість вирішення питання про стягнення виконавчого збору, або основної винагороди приватного виконавця в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що про необхідність розмежування в окремі процесуальні документи відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору свідчить та обставина, що нормами Закону встановлено різний порядок оскарження.

У даному випадку, відкриття виконавчого провадження здійснено з виконання виконавчого документа виданого в рамках господарського судочинства, натомість питання стягнення виконавчого збору, або основної винагороди приватного виконавця віднесено до виключної компетенції суду адміністративної юрисдикції.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за можливе, скасувати постанову відповідача лише в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" основної винагороди приватного виконавця, не вирішуючи питання правомірності відкриття самого виконавчого провадження.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі підкріплені належними та допустимими доказами, які частково підтверджують протиправність оскаржуваного рішення та відповідно наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи позивача та відповідача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині, та прийняттю нового рішення, згідно з яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича щодо стягнення з боржника основної винагороди в межах виконавчого провадження ВП №63316980 з примусового виконання постанови Північного апеляційного господарського суду №911/1606/20 від 08 жовтня 2020 року;

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63316980 від 15 жовтня 2020 року, винесену приватним виконавцем Хорішком Олександром Олександровичем в частині стягнення з боржника основної винагороди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 13.08.2021р.)