Справа № 200/2503/21-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року справа №200/2503/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., за участі секретаря судового засідання Харечко О.П., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шалати С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 200/2503/21-а (головуючий суддя І інстанції Голубова Л.Б., складене у повному обсязі 30 квітня 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах з 11 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах із Донецькою обласною прокуратурою з 11 вересня 2020 року, та стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень та сплачену суму судових витрат при розгляді апеляційної скарги в Донецькому апеляційному суді у цивільній справі № 263/877/21 в розмірі 454,00 грн. (а.с. 1-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 129-133).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що при з`ясуванні фактичних обставин судом поверхово досліджені наявні докази та обставини виникнення спірних правовідносин, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті.

Апелянтом зазначено, що право звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.

Посилалась на практику Європейського Суду в частині доступу до правосуддя (а.с. 146-151).

Позивач в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України (а.с. 82-86). З 15 січня 2001 року працює в органах прокуратури на різних посадах, що не спростовується відповідачем та підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с. 24-32).

З 27 грудня 2019 року позивач перебуває на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, про що в її трудовій книжці також наявний запис (а.с. 31 зв.бік).

За результатами анонімного тестування Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора прийняла рішення, яким встановила, що позивач, яка займала на день тестування 05 березня 2020 року посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, не успішно пройшла атестацію, оскільки набрала 68 балів, що є менше необхідного прохідного балу (70 балів) для успішного складання іспиту, що також не є спірної обставиною між сторонами.

У зв`язку із наявністю у позивача офіційного статусу одинокої матері її не було звільнено з прокуратури Донецької області відповідно до ч. 3 ст.184 КЗпП України.

Згідно з наказом Генерального прокурора № 410 від 03 вересня 2020 року «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» прокуратура Донецької області перейменована без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Донецьку обласну прокуратуру (а.с. 46-47).

Наказом Генерального прокурора № 414 від 08 вересня 2020 року «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року, у тому числі Донецької обласної прокуратури.

Наказом Генерального прокурора № 46ш від 08 вересня 2020 року затверджено нову структуру та штатну чисельність апарату Донецької обласної прокуратури і посада заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, яку обіймала позивач, не передбачена, про що зазначено в листі Донецької обласної прокуратури від 19 жовтня 2020 року № 07-215вих-20, скерованому на адресу адвоката позивача (а.с. 49-50).

Відповідно до листа відповідача від 19жовтня 2020 року № 07-218вих-20, адресованого на адресу адвоката позивача, наказом виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури № 1207-к від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду за додержанням законів Національно поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Донецької обласної прокуратури в кабінеті № 406 в приміщенні Донецької обласної прокуратури (а.с. 48). Про наведене також свідчить наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 18 вересня 2020 року № 1207-к (а.с. 62).

Наказом в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року № 1264-к скасовано з 11 вересня 2020 року начальникам управлінь, відділів, їх заступникам, прокурорам прокуратури Донецької області надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (а.с. 61).

При цьому, позивачу виплачується лише щомісячна надбавка до заробітної плати за вислугу років у розмірі 30% з 02 жовтня 2020 року, про що свідчить наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 08 жовтня 2020 року № 1354-к (а.с. 60).

На час розгляду справи позивач не звільнена та займає посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, однак її не переведено до Донецької обласної прокуратури.

Спірним питанням у справі, є правомірність заявлених позовних вимог про встановлення факту праці в Донецькій обласній прокуратурі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування у трудових відносинах з відповідачем при проходженні публічної служби, відображено у її трудовій книжці та не заперечується відповідачем, а тому не потребує додаткового судового захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Глава 6 Розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України регулює розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі справи розглядаються судом у окремому провадженні, яке належить до непозовного цивільного судочинства.

ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності (з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази) та меж судового розгляду. Також особливостями розгляду справ окремого провадження є те, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб; такі справи не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв`язку з укладенням мирової угоди; за загальним правилом при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Згідно з приписами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник саме з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тобто, за приписами КАС України публічно-правовий спір щодо проходження публічної служби має вирішуватися саме у позовному провадженні, однак, як зазначено вище, позивач просить встановити факт перебування у трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою у спосіб, передбачений Главою 6 Розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що в свою чергу суперечить статтям 4, 5, 19, 245 КАС України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що позивача безперервно працює в органах прокуратури на різних посадах з січня 2001 року по дійсний час, що доведено записами в її трудовій книжці. Відповідачем факт роботи позивача в органах прокуратури також не спростовується.

Позивач зазначає, що їй виплачується заробітна плата не в повному обсязі у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, тобто порушено право на оплату труда, а отже, наявний спір про право.

Такий спір у взаємовідносинах сторін має ознаки публічно-правового лише при оскарженні рішень про неуспішне проходження атестації чи при оскарженні наказів про позбавлення позивача надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. № 505.

Однак, позивач просить встановити факт перебування у трудових відносинах з відповідачем при проходженні публічної служби (незважаючи на те, що суд першої інстанції надавав позивачу час на зміну позовних вимог), про що зазначено у її трудовій книжці та не заперечується відповідачем, а тому не потребує додаткового судового захисту.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права взагалі не передбачений нормами КАС України, який не має окремого провадження на відміну від ЦПК України.

Посилання позивача на те, що судом загальної юрисдикції відмовлено у задоволені позову про встановлення спірного факту, не є беззаперечною підставою для задоволення даного позову в суді адміністративної юрисдикції.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звільнення її з Донецької обласної прокуратури, або припинення з нею трудові відносин, що стало причиною для звернення до суду з позовом про встановлення факту перебування в трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначив, що «…фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

При цьому, судом першої інстанції не порушено права позивача в частині захисту її прав, оскільки суд врахував наявність ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року у справі № 263/877/21, яка набрала законної сили та відкрив провадження у справі та розглянув її по суті вимог, тобто, вищезазначеним спростовуються доводи апелянта щодо позбавлення її права на доступ до суду.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції наявність ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року у справі № 263/877/21 не обмежує право позивача на доступ до суду за нормами ЦПК України, оскільки стаття 186 ЦПК України не містить такої підстави для відмови у відкритті провадження у цивільній справі як повторне звернення тієї самої особи до суду з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, а отже позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про захист своїх прав до суду, встановленого законом.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволені адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 200/2503/21-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 09 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко