Справа № 420/5990/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5990/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Одеса

У залі судових засідань №18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача

та третьої особи - Клюкіна К.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Одеської обласної прокуратури, Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування наказу керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10 березня 2021 року про звільнення позивача з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури, поновлення позивача на посаді прокурора, що є рівнозначною посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області, а саме на посаді прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси та органах прокуратури з 15 березня 2021 року, стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 15.03.2021 по дату винесення судового рішення.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Протокольною ухвалою від 17.05.2021 року судом залучено до участі в цій справі в якості третьої особи Офіс Генерального прокурора.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися. Позов, відповідь на відзив, заперечення щодо пояснень третьої особи обґрунтовані позивачем тим, що його безпідставно звільнили з органів прокуратури, оскільки станом на дату звільнення позивача ліквідації чи реорганізації Одеської обласної прокуратури не відбулася, скорочення кількості прокурорів також не відбулося, фактично відбулося перейменування прокуратури Одеської області на Одеську обласну прокуратуру, чіткої підстав звільнення в наказі не зазначено, що порушує принцип юридичної визначеності, порушений порядок формування Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, позивач подав заяву про намір пройти атестацію до внесення змін до порядку та умов проходження атестації, тобто, дав згоду на проведення атестації за іншим порядком, що свідчить про дискримінацію прокурорів місцевих прокуратур в порівнянні з прокурорами та слідчими Генеральної прокуратури України, рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо позивача є не обґрунтованим та не вмотивованим, оскільки позивач пройшов перші два етапи атестації, які визначали рівень його знань та умінь у застосуванні закону, а не повні відповіді позивача на співбесіді обумовлені хвилюванням, позивач протягом перебування на посаді прокурора доводив свою професійну компетентність, успішно пройшов атестацію при прийнятті на роботу, атестацію 2015 року, неодноразово заохочувався, підвищував свій професійний рівень шляхом проходження курсів, а тому відповідає вимогам професійної компетентності. Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді та на його користь має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача - Одеської обласної прокуратури в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову позивачу. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що позивач не успішно пройшов атестацію прокурора регіональної прокуратури, про що свідчить відповідне Рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, а тому позивач безальтернативно підлягає звільненню на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Представник відповідача - Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.

Представник третьої особи - Офісу Генерального прокурора в судове засідання з`явився. Пояснення третьої особи щодо суті спору обґрунтовані тим, що Десята кадрова комісія сформована відповідно до вимог законодавства, переведення на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах можливе тільки в разі успішного проходження атестації прокурорами, позивач подав відповідну заяву на проходження атестації та за результатами співбесіди з ним, Десятою кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , що є підставою для звільнення з органів прокуратури. Оскаржуване Рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора є цілком обґрунтованим, під час співбесіди та виконання практичного завдання позивач не надав відповідей на всі поставлені запитання та його відповіді були не повні, а тому комісія прийшла до обґрунтованого висновку про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності та професійної етики, що підтверджується матеріалами атестації, Третя особа зазначає, що суд не може встановлювати відповідність прокурора вимогам професійної компетентності, етики та доброчесності, оскільки такі повноваження мають дискреційний характер та у кадрової комісії є обґрунтовані сумніви відповідності позивача цим критеріям.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, пояснення третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 з 2012 року працював в органах прокуратури та з 15.12.2015 року обіймав посаду прокурора Одеської місцевої прокуратури №1, про що свідчать дані трудової книжки позивача.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №385к, керуючись ст. 11, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», п. п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», позивача звільнено з займаної посади та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021 року.

Підставою для винесення зазначеного наказу стало рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04.12.2020 року.

З рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора №1 від 4 грудня 2020 року вбачається, що під час проведення співбесіди, Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності та професійної етики. В Рішенні зазначено, що під час проведення співбесіди, зокрема, дослідження матеріалів атестації та обговорення їх з прокурором у формі запитань і відповідей, позивач не надав або невірно і неповно надав відповіді на такі запитання: не назвав жодної з основних цінностей діяльності прокуратури, визначених в п. 1.3 розділу 1 Стратегії розвитку прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора №489 від 16 жовтня 2020 року, назвав тільки одну місію прокуратури (поновлення прав людини) з місій, визначених в п. 1.2 розділу 1 Стратегії розвитку прокуратури, не надав визначення принципу верховенства права, не в повній мірі відповів на запитання щодо моменту набуття особою процесуального статусу підозрюваного (ст. 42 КПК), не зазначив набуття статусу підозрюваного при затриманні за підозрою у вчинення кримінального правопорушення, позивач не надав упевненої відповіді на запитання щодо вартості чужого майна, за викрадення якого наступає кримінальна відповідальність. Таким чином відповідаючи на запитання позивач виявив недостатнє знання, а в деяких випадках незнання загальних засад діяльності прокуратури, положень КК України та КПК України.

Крім того, в рішенні зазначено, що позивач не надав повної та правильної відповіді на одне з практичних завдань щодо того, яке рішення має прийняти суд за наслідками розгляду клопотання про визнання доказів недопустимими зазначивши, що суд має вирішувати це питання в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення та не зазначивши, що суд не може визнати доказ за умовами завдання допустимим.

Позивач вважає рішення №1 Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 4 грудня 2020 року та наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №385к протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, тощо.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 222 Кодексу законів про працю України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюються законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, відповідно до п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови, в тому числі, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Відповідно до п. 6, 7, 9-13, 16-17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Прокурори мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до п. 1, 6, 8, 9 Розділу І «Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур - кадрові комісії обласних прокуратур.

Атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивачем подано заяву про намір пройти атестацію та успішно пройдені перші два етапи атестації прокурорів, а тому позивача допущено до третього етапу атестації у формі співбесіди.

Відповідно до положень п. 2, 12-16 Розділу IV «Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221, до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до положень п. 6 Розділу V «Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з положеннями п. 12 «Порядку роботи кадрових комісій», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233, рішення комісії обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Суд вважає рішення №1 від 4 грудня 2020 року Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора не вмотивованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

В оскаржуваному рішенні кадрової комісії зазначено, що Комісією встановлені обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності та професійної етики, однак на чому базуються такі висновки Комісія не зазначила.

Рівень професійної компетентності прокурора може визначити тільки виконання письмового практичного завдання з врахуванням результатів попередніх етапів атестації (тестування на визначення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також тестування на загальні здібності та навички), однак ці критерії не можуть визначити рівень професійної етики, оскільки такі критерії визначаються на підставі отриманої Комісією інформації щодо прокурора у відповідності до п. 9 Розділу IV «Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221.

Слід зазначити, що перші два етапи атестації мають чіткі критерії оцінювання успішності та не успішності і визначаються за кількість набраних балів, однак третій етап - співбесіда таких критеріїв не має і успішність або не успішність проходження атестації визначається шляхом дослідження матеріалів атестації, при тому що перелік таких матеріалів не визначений.

В оскаржуваному рішенні не міститься посилання на матеріали атестації, які були досліджені та які стали підставою для висновку про неуспішне проходження атестації позивачем, відсутнє посилання на матеріали, які свідчать про невідповідність його критеріям професійної етики, а всі висновки кадрової комісії зводяться тільки до невірного за її позицією вирішення практичного завдання, надання неповних, нечітких відповідей, а в деяких випадках не надання відповідей позивачем.

Суд звертає увагу, що позивач пройшов перші два етапи атестації, які визначали рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також визначали загальні здібності і навички прокурора та на цих етапах позивач підтвердив свою професійну компетентність за критеріями, які можливо оцінити та дослідити, позивач працює в органах прокуратури з 2012 року, надав докази заохочення за сумлінну роботу та високу професійну майстерність працівника органів прокуратури, підвищення кваліфікації в Національній академії прокуратури України в 2016, 2018 роках, однак в оскаржуваному рішенні відсутній аналіз цих результатів тестування та обґрунтування при таких результатах професійної некомпетентності позивача.

В оскаржуваному рішенні відсутній повний аналіз всього практичного завдання, яке містило і інші відповіді на поставлені в умовах завдання запитання, відсутні взагалі жодні мотиви для висновку про не відповідність позивача вимогам професійної етики та суд вважає, що не можна говорити про не компетентність позивача при надані правильних відповідей на 2 питання та надання неповної відповіді на третє запитання, тобто відсутні посилання на невірне надання відповіді на завдання.

Крім того, позивач зазначає про хвилювання під час проведення співбесіди та при дослідженні відеозапису проведення співбесіди судом за участю сторін цей факт підтверджується та з цього запису не вбачається професійна некомпетентність позивача, при тому, що ним успішно пройдений перший та другий етап тестування, а також надані відповіді на запитання завдання, яке він виконував.

З відеозапису не вбачається аналізу Комісією всіх наданих відповідей позивачем на запитання тесту, на запитання завдання, аналізу документів щодо його заохочення, підвищення кваліфікації, аналізу всіх матеріалів атестації, тощо.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини констатує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28.08.2018 р. у справі № 820/3789/17).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, а тому таке рішення має відповідати вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Категорія «внутрішнє переконання» по суті виражає психологічно-суб`єктивну впевненість особи у відповідності власної оцінки об`єктивно існуючих обставин чи фактів, але належне внутрішнє переконання має виходити з усебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх матеріалів, результатів тестів, ґрунтуватися на доказах, які мають бути перевірені, проаналізовані та оцінені як окремо, так і в сукупності.

Про дотримання Комісією процедури буде свідчити встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення питання, посилання на докази, якими ці обставини обґрунтовуються, оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосована процедура оцінювання, тощо.

Тобто, відсутність у рішенні, прийнятому за наслідками атестації, мотивів, з яких кадрова комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором, слугує підставою для його скасування.

У рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року)».

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини висловлено правову позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010 року).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання Офісу Генерального прокурора щодо дискреційних повноважень кадрових комісії та відсутності повноважень у суду здійснювати оцінку предмету атестації, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню п. 12 «Порядку роботи кадрових комісій», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006 року, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984 року).

Судом не заперечується, що проведення атестації є дискреційними повноваженнями Комісії, водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора під час проведення співбесіди, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про не проходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у «Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженому Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Наведені вище висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.10.2019 року у справі № 9901/831/18.

Оскільки в оскаржуваному рішення, не наведено мотивів та доказів, які б підтверджували, що позивач не відповідає вимогам професійної компетентності, професійної етики, це рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, є протиправним та має бути скасоване судом.

Суд звертає увагу, що протокол засідання Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, на якому приймалося рішення, щодо не успішного проходження атестації позивачем також не містить жодних обставин та з його змісту не можливо встановити не відповідність позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики.

Враховуючи протиправність рішення №1 від 4 грудня 2020 року Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, протиправним є також наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №385к про звільнення позивача відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, ця стаття містить декілька окремих підстав для звільнення прокурора з посади, якими є ліквідація чи реорганізації органу прокуратури, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Отже, посилання відповідача в оскаржуваному наказі про звільнення на п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» без зазначення конкретної підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Принцип правової визначеності, який є одним з елементів верховенства права, має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» не передбачає здійснення ліквідації чи реорганізації органів прокуратури або скорочення кількості прокурорів.

Відповідно до наказу Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора» №358 від 27.12.2019 року юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 року, в тому числі, Прокуратуру Одеської області перейменовано в Одеську обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційних кодів.

Такі обставини свідчать тільки про перейменування юридичних осіб системи органів прокуратури та відповідачами не підтверджено належними доказами та не доведено факту ліквідації чи реорганізації органів прокуратури або скорочення кількості прокурорів, зокрема, в прокуратурі, в якій працював позивач.

Враховуючи викладене, у відповідача не було підстав для звільнення позивача за положеннями п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Суд звертає увагу, що єдиною підставою звільнення позивача було надходження Рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження атестації позивачем, щодо якого судом встановлена його протиправність, а тому наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №385к про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

Отже, оскільки суд дійшов висновку щодо протиправності наказу керівника Одеської обласної прокуратури від 10 березня 2021 року №385к про звільнення позивача, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його в органах прокуратури на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури або на рівнозначній посаді з 15 березня 2021 року.

Посилання відповідача на те, що він фактично не пройшов атестацію та не підлягає поновленню, суд не приймає до уваги, оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування Рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження атестації позивачем, а повторне проходження прокурором атестації або одного з її етапів забороняється, фактично за відсутності рішення про неуспішне проходження атестації, позивач має бути поновлений на посаді прокурора.

Щодо поновлення позивача на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури або на рівнозначній посаді, суд виходить з тої обставини, що за наказом Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 року №410 Прокуратуру Одеської області перейменовано в Одеську обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційних кодів, а тому позивач має бути поновлений або на посаді, яку він обіймав, або на рівнозначній посаді Одеської обласної прокуратури.

Щодо тверджень позивача про формування Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора з порушенням положень п. 3 «Порядку роботи кадрових комісій», затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233, суд ці доводи не приймає до уваги, оскільки питання щодо складу комісії мають вирішуватися шляхом відводів членам комісії, однак позивач таких відводів не заявляв, наказ Генерального прокурора від 17.11.2020 року №542 про створення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) не оскаржений та позивачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про протиправність прийнятті рішення щодо нього з підстав невірного формування Комісії.

Так само, суд не приймає до уваги твердження позивач про дискримінацію з підстав зміни порядку проходження атестації після подання ним заяви про намір пройти атестацію, різних умов та кількості питань для прокурорів регіональних прокуратур та Офісу Генерального прокурора, оскільки позивач був обізнаний про необхідність проведення атестації, подав заяву про намір пройти атестацію, позивач був обізнаний з графіком проведення іспитів, переліком тестових запитань, більш того позивач пройшов перший та другий етап тестування.

Щодо тверджень позивача про звуження Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прав, передбачених нормами трудового законодавства, суд ці доводи також не приймає до уваги, оскільки цей Закон є діючим та неконституційним не визнавався.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Крім того, Закон України «Про прокуратуру» визначає умови і підстави звільнення прокурорів та є спеціальним законом по відношенню до інших нормативних актів, в тому числі, КЗпП України, а відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові від 07.03.2018 року у справі №807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення з публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено в спеціальному законі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. 2, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Одеської обласної прокуратури від 23.03.2021 року середньоденна заробітна плата позивача складає 1116,67 грн.

Період вимушеного прогулу в робочих днях складає з 15.03.2021 року по 06.08.2021 року складає 100 днів

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату винесення рішення у цій справі складає 111667 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 15.03.2021 року, а також в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи визнати протиправним та скасування рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року, на користь позивача має бути стягнутий судовий збір у розмірі 908 грн.

При цьому, Десята кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) не є юридичною особою, а тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора.

Крім того, підлягає стягненню з Одеської обласної прокуратури судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 908 грн. за подання позову в частині стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. на користь позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду розрахункову квитанцію №459207 від 09.04.2021 року на суму 3000 грн.

З врахуванням всіх викладених обставин, суд вважає підтвердженими витрати позивача на правничу допомогу по даній справі в розмірі 3000 грн., а тому такі витрати позивача мають бути стягнуті солідарно з Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ), Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправним та скасування рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування наказу керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури, поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, що є рівнозначною посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області, а саме на посаді прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси та органах прокуратури з 15 березня 2021 року, стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.03.2021 по дату винесення судового рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10 березня 2021 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури або на рівнозначній посаді з 15 березня 2021 року.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.03.2021 року по 06 серпня 2021 року в сумі 111667 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 24566,74 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань).

Стягнути з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнути солідарно з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) та Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.08.2021 року.

Суддя Л.І. Свида