Справа № 640/23150/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А.Б.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року

у справі №640/23150/19 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в м. Києві (надалі - відповідач, ГУ ДПС в м. Києві), в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких нараховані штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 227629,68 грн, збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 17129,33 грн та нараховані штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн., а всього на суму 245439,01 грн - є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на те, що сума в розмірі 913563,72 грн, що є прощеною (анульованою) АТ "УКРСИББАНК", є операцією з прощення (анулювання) заборгованості за споживчим кредитом в іноземній валюті (кредитний договір від 28 жовтня 2005 року №0) у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за самостійним рішенням АТ "УКРСИББАНК", не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності та не погашеною до 01 січня 2014 року. Тому сума в розмірі 913563,72 грн, що є прощеною (анульованою) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає декларуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, що свідчить про відсутність об`єкта оподаткування в розумінні положень пункту 14.1.47 статті 14 Податкового кодексу України, а тому є помилковими посилання Відповідача та рішення суду першої інстанції на положення абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити, а рішення першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Головним управлінням ДФС у м. Києві на адресу ОСОБА_1 було направлено листа від 03 грудня 2018 року №79865/С/26-15-42-02-27 "Про надання інформації щодо отриманого доходу ОСОБА_1 ", в якому контролюючий орган на підставі підпункту 16.1.5, підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.1, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 та пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України пропонував останньому надати повну інформацію та її документальне підтвердження з питань отримання доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ "УКРСИББАНК" (код ЄДРПОУ 9807750) в 2015 році, документи, що підтверджують сплачену суму податків та зборів до бюджету, у встановлені законодавством терміни.

Згідно наявної у матеріалах справи копії рекомендованого поштового відправлення, лист отриманий адресатом 21 грудня 2018 року.

Також, в матеріалах справи міститься копія "Повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України)" АТ "УКРСИББАНКУ" за №31-7/701 від 07 жовтня 2015 року, адресованого ОСОБА_1 , та отриманого ним особисто 07 жовтня 2015 року, в якому Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК" нагадувало ОСОБА_1 , що на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 жовтня 2005 року станом на 07 жовтня 2015 року за ним обліковується кредитна заборгованість у сумі 43268,16 (сорок три тисячі шістдесят вісім) доларів США 16 центів (920056,27 грн), по курсу НБУ на 07 жовтня 2015 року.

АТ "УКРСИББАНК", як кредитор, з метою виконання вимог пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України повідомило ОСОБА_1 , як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ "УКРСИББАНК" прийнято рішення про анулювання його кредиторської заборгованості, що станом на 07 жовтня 2015 року становить 43 268,16 (сорок три тисячі шістдесят вісім) доларів США 16 центів (920056,27 грн), по курсу НБУ, а саме: - суми основного боргу (кредиту) 42962,83 (сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят два) долари США 83 центи (913563,72 грн), по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року; - суми відсотків 305,33 (триста п`ять) доларів США 33 центи (6492,55 грн) по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року.

У вказаному повідомленні АТ "УКРСИББАНК" звернув увагу ОСОБА_1 , що відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, і останньому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Головним управлінням ДФС у м. Києві 25 квітня 2019 року прийнято наказ №5047 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )", який у відповідності з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до податкового органу з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

На підставі вказаного вище наказу та направлення на перевірку Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка, про що складено Акт від 30 травня 2019 року №1247/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015".

Перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

- пункту 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України з урахуванням підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2015 рік;

- підпункту "а" пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Кодексу, не подано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 913563,72 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 182103,74 грн;

- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16.-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 13703,46 грн.

На підставі Акту перевірки від 30 травня 2019 року №1247/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у м. Києві були винесені 24 липня 2019 року податкові повідомлення-рішення:

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн;

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн;

- № за платежем військовий збір, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 17129,33 грн;

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 227629,68 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомлення-рішення, позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є необґрунтованим та безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зміни валюти зобов`язання з іноземної у гривню не відбувалося, а кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням в межах даної справи є правомірність віднесення ДФС суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

В силу абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК щодо кредитних зобов`язань".

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 15 травня 2018 року по справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року по справі №826/4240/18.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2005 року між позивачем, з однією сторони і ПАТ «УкрСиббанк», з іншої сторони, укладено кредитний договір №31-63S/10-2005И, у відповідності до умов договору позивачем отримано кредит в іноземній валюті в розмірі 104700 доларів США, що еквіваленті за офіційним курсом НБУ (5,04 грн за 1 дол. США), на день укладення цього договору, складає 528735 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав кредит в іноземній валюті, а саме доларах США.

Однак, станом на 07 жовтня 2015 року позивач кредит не сплатив і згідно повідомлення банку за ним обліковується кредитна заборгованість у сумі 43268,16 доларів США (920056,27 грн по курсу НБУ (21, 27 грн. за 1 дол. США) станом на 07 жовтня 2015 року). Із них сума основного боргу (кредиту) 42962,83 долари США - 913563,72 грн по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року та сума відсотків 305,33 доларів США - 6 492,55 грн. по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року.

Так, під час розгляду справи позивачем надано до суду першої інстанції Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №31-63S/10-2005И від 28 жовтня 2005 року, згідно умов якого, зокрема підпункту 1.1 анулювання здійснюється у разі виконання наступних умов: а) подання Позичальником Банку відповідного клопотання (заяви) щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за Договором, та б) погашення Позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 808553,20 (вісімсот вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 20 копійок) гривень у валюті наданого кредиту за Договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти Банком на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ), що склався на дату купівлі такої валюти Банком за заявою Клієнта. Таке погашення має бути здійснено в дату купівлі Банком відповідної валюти на МВРУ.

Банком позивачу прощена саме сума основного боргу (кредиту) 42 962,83 долари США - 913563,72 грн по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року, а не сума у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, та не сума відсотків, пені, штрафів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 19 травня 2021 року зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду апеляційної інстанції до 28 травня 2021 року: оригінал або належним чином засвідчену копію Кредитного договору №31-63S/10-2005И від 28.10.2005 року, який укладено між ОСОБА_1 та АТ "УКРСИББАНК" (код ЄДРПОУ 9807750) та довідку АТ "УКРСИББАНК" (код ЄДРПОУ 9807750) щодо сплати ОСОБА_1 протягом 2005 року - 2015 рік коштів за Кредитним договором №31-63S/10-2005И.

На виконання Ухвали суду апеляційної інстанції представником позивача надано до суду копію Кредитного договору №31-63S/10-2005И від 28.10.2005 року та виписки за 20.10.2005 по 31.12.2015 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 02 червня 2021 року, для з`ясування всіх обставин справи, судом витребувано у АТ "УКРСИББАНК" довідку щодо сплати ОСОБА_1 протягом 2005 року - 2015 рік коштів за Кредитним договором №31-63S/10-2005И від 28.10.2005 року з зазначенням сплати складових (основного тілу по кредиту та відсотків).

На виконання вимог суду АТ "УКРСИББАНК" надано довідку, в якій зазначено, що за період:

- з 2005 - 2013 рік на погашення основного боргу позивачем сплачено 25812,77 доларів США та погашення відсотків за користуванням кредитом внесено 91956,18 доларів США;

- з 2014 -2015 рік на погашення основного боргу позивачем сплачено 42962,83 доларів США та погашення відсотків за користуванням кредитом внесено 305,33 доларів США.

Колегією суддів досліджено витребувані документи встановлено, що позивачем сплачено за основним боргом кошти в розмірі 566455,94 гривні.

Тобто, анулювання позивачу 913563,72 грн кредиту мало місце у межах визначеної відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України курсової різниці, оскільки станом на 2015 рік курсу НБУ становив 21, 27 грн. за 1 дол. США, що є в чотири рази більшим, ніж станом на 2004 рік (5,04 грн за 1 дол. США).

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу. З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

Доводи контролюючого органу та мотиви суду першої інстанції про те, що позивачу було прощенно (анульовано) саме основну суму боргу, а не курсову різницю, колегія суддів вважає помилковими, оскільки положення пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачають прощення саме боргу, але в розмірі, що не перевищує курсову різницю. Судом першої інстанції дані обставини не перевірялися.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах вислови Верховний Суд у постанові від 14.11.2019 року по справі № 520/10880/18.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Оскільки у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК, у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та штрафних санкцій за неподання податкової звітності.

Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню.

Таким чином апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи що апеляційна скарга позивача задоволена, а отже, колегія суддів доходить висновку про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2454,39 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3681,58 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд 33/19; ) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривень 39 копійки та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одну) гривню 58 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.