Справа № 580/645/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року справа № 580/645/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Черкаського міського голови Бондаренка Анатолія Васильовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовною заявою до Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, далі відповідач 1), Черкаського міського голови Бондаренка Анатолія Васильовича (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, далі відповідач 2), в якій позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Черкаського міського голови від 10.01.2020 №10-р/(к) Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити позивача на посаді заступника директора департаменту начальника відділу розвитку конкуренції департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради з 10.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для звільнення у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю більше 4-х місяців може бути лише безперервна непрацездатність. Однак, тимчасова непрацездатність позивача підтверджена декількома листками непрацездатності з різними захворюваннями та різними закладами охорони здоров`я, а отже відповідач не довів безперервності захворювання. Також позивач зазначає, що чотиримісячний строк з першого захворювання позивача закінчується 25.12.2019, однак, 11.12.2019 позивач виходив на роботу, що підтверджується копією заяви про надання позивачу щорічної відпустки з відміткою про її отримання. Отже з 12.12.2019 вказаний строк непрацездатності мав обчислюватись заново. З огляду на викладене позивач зазначає, що підстав для його звільнення не було, оскаржуване розпорядження є протиправним, а він має бути поновлений на роботі.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов у якому зазначив, що листками непрацездатності позивача і табелями обліку робочого часу підтверджується факт відсутності його на роботі більше чотирьох місяців підряд, що відповідно до вимог чинного законодавства України є підставою для звільнення. Єдиною підставою для переривання зазначеного строку є виключно вихід позивача на роботу, чого здійснено не було. Тимчасова непрацездатність позивача розпочалась 25.07.2019, а отже чотиримісячний термін сплив 25.11.2019, а не 25.12.2019, як це зазначає позивач. Отже, оскаржуване розпорядження міського голови м. Черкаси прийнято в межах актів трудового законодавства. Крім того, позивач 11.12.2019 не приступав до виконання свої обов`язків, а в уточнюючому табелі обліку робочого часу за грудень 2019 року міститься позначка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного від 27.10.2020, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постановою Верховного суду від 27.05.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 580/645/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

У вказаній постанові від 27.05.2021 Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили обставину, яка має істотне значення для правильного вирішення спору, а саме чи відбувся фактичний вихід ОСОБА_1 11 грудня 2019 року на роботу, оскільки виконання останнім у цей день своїх посадових обов`язків впливає на висновки судів попередніх інстанцій в частині обрахунку строку у контексті пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме мало/не мало місце переривання цього строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що з 11.04.2005 ОСОБА_1 працював на різних посадах в органі місцевого самоврядування Черкаській міській раді.

Розпорядженням міського голови м. Черкаси С.О. Одарича від 30.09.2011 №476-р/(к) призначено позивача на посаду заступника директора департаменту начальника відділу розвитку конкуренції департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Черкаська центральна районна лікарня Черкаської районної ради від 02.08.2019 АДФ №722149 позивач з 25.07.2019 до 02.08.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради серії від 14.08.2019 АДФ №854657 позивач з 05.08.2019 до 14.08.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Черкаської районної ради від 15.08.2019 АДФ №720752 позивач з 15.08.2019 до 29.08.2019 перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги від 09.09.2019 АДФ №794351 позивач з 29.08.2019 до 09.09.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради від 01.10.2019 АДФ №855584 позивач з 10.09.2019 до 01.10.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Другий Черкаський міський центр медико-санітарної допомоги від 02.10.2019 АДФ №802363 позивач з 02.10.2019 до 16.10.2019 перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради від 06.11.2019 АДФ №838367 позивач з 17.10.2019 до 06.11.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги від 22.11.2019 АДФ №795749 позивач з 07.11.2019 до 22.11.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності Філії №5 Черкаської міської консультативно-діагностичної поліклініки від 22.11.2019 АДФ №866541 позивач з 23.11.2019 до 06.12.2019 перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до довідки КНП Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги позивач з 09.12.2019 до 10.12.2019 перебував у хірургічному відділенні.

Відповідно до листка непрацездатності КНП Другий Черкаський міський центр медико-санітарної допомоги від 12.12.2019 АДФ №803984 позивач з 12.12.2019 до 21.12.2019 перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до листків непрацездатності КНП Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги від 23.12.2019 АДФ №801562 та від 27.12.2019 серії АДФ №867728 позивач з 23.12.2019 до 17.01.2020 перебував на амбулаторному лікуванні.

Розпорядженням Черкаського міського голови від 10.01.2020 №10-р/(к) припинено службу в органах місцевого самоврядування та звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора департаменту начальника відділу розвитку конкуренції департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради 10.01.2020 у зв`язку із нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII (далі КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін або розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39) чи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Суд зазначає, що застосування пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.

Верховний Суд вже надавав тлумачення пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України та викладав правову позицію щодо їх застосування, зокрема у своїх постановах від 18.04.2018 у справі №809/763/14, 18.03.2020 у справі №759/10039/18, від 21.01.2021 у справі № 757/71904/17-ц.

Так, згідно з правовою позицією, сформованою у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №809/763/14, застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Таким чином, звільнення працівника на підставі вказаної норми можливе лише після закінчення строків, зазначених у цій нормі, та за умови, що працівник не став до роботи. Вихід працівника на роботу хоча б на один день перериває чотиримісячний строк, і надалі цей строк має обчислюватися спочатку. Звільнення за цим пунктом можливе, якщо працівник унаслідок тимчасової непрацездатності (не враховуючи відпустки по вагітності та пологах) відсутній на роботі понад чотири місяці поспіль або понад установлений законодавством більш тривалий строк, протягом якого за ним зберігається місце роботи (посада) за певних захворювань. Якщо працівник став до роботи, навіть якщо до цього хворів понад зазначені строки, його звільнення вважається незаконним.

Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2019 у справі №826/7334/16 зроблено висновок, що звільнення працівника за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України з ініціативи керівництва підприємства можливе у разі нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо така непрацездатність не пов`язана: з вагітністю та пологами; із захворюванням на туберкульоз; із професійним захворюванням або трудовим каліцтвом.

Таким чином, що положення пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України не містять вимог про пов`язаність між собою листків непрацездатності.

Як встановлено судом із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 25.07.2019 по 02.08.2019, стати до роботи 03.08.2019; з 05.08.2019 по 14.08.2019, стати до роботи 15.08.2019; з 15.08.2019 по 29.08.2019, стати до роботи 30.08.2019; з 29.08.2019 по 09.09.2019, стати до роботи 10.09.2019; з 10.09.2019 по 01.10.2019, стати до роботи 02.10.2019; з 02.10.2019 по 16.10.2019, стати до роботи 17.10.2019; з 17.10.2019 по 06.11.2019, стати до роботи 07.11.2019, з 07.11.2019 по 22.11.2019, з 23.11.2019 по 06.12.2019, стати до роботи 07.12.2019, з 09.12.2019 ро 10.12.2019, з 12.12.2019 по 21.12.2019, стати до роботи 22.12.2019, з 23.12.2019 по 26.12.2019, з 27.12.2019 по 17.01.2020, стати до роботи 18.01.2020, про що свідчать листки непрацездатності та довідкою КП Третя міська лікарня швидкої допомоги.

При цьому, 03-04.08.2019 та 22.12.2019 були вихідними днями, тому зазначені вище листки непрацездатності з перервами на вихідні підтверджують безперервний строк нез`явлення ОСОБА_1 на роботі з причин тимчасової непрацездатності, обставин того, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 була пов`язана із захворюванням на туберкульоз, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням не встановлено.

Посилання позивача на те, що чотиримісячний строк його захворювання закінчився лише 25.12.2019, однак він 11.12.2019 ніби то виходив на роботу, що підтверджується копією заяви про надання щорічної відпустки, що на його думку свідчить про переривання строку тимчасової непрацездатності не приймається судом до уваги, оскільки чотиримісячний строк тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 сплинув 25.11.2019, оскільки його тимчасова непрацездатність почалась із 25.07.2019, а відповідно до копії табелю обліку робочого часу працівників департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за грудень 2019 року та уточненого табелю обліку робочого часу за грудень 2019 року вбачається, що 11.12.2019 позивач не виконував своїх посадових обов`язків, а міститься позначка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин та заробітна плата нарахована не була.

Оскільки, із копій табелів обліку робочого часу працівників департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за період з липня по грудень 2019 року судом встановлено, що у спірних правовідносинах не відбулося переривання тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним виходом на роботу, з яким можливо було пов`язати розрахунок чотиримісячного строку спочатку для застосування цілей пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України, тому відповідач з дотриманням п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прийняв оскаржуване розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок його тимчасової непрацездатності

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Гайдаш