Справа № 580/4437/21
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року справа № 580/4437/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
30 червня 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо:

невірного розрахунку ОСОБА_1 окладу за військовим званням 1340 грн та посадового окладу 4930 грн для нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 03.06.2018 по 27.11.2020;

використання розміру посадового окладу 4930 грн та окладу за військовим званням 1340 грн для розрахунку ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

використання розміру посадового окладу 4930 грн та окладу за військовим званням 1340 грн для нарахування та виплати ОСОБА_1 належної грошової допомоги для оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки.

використання розміру посадового окладу 4930 грн та окладу за військовим званням 1340 грн для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок і виплату різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.06.2018 по 31.12.2018, беручи за основу для розрахунку 50 відсотків мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 року:

здійснити перерахунок і виплату різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, беручи за основу для розрахунку 50 відсотків мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року;

здійснити перерахунок і виплату різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 27.11.2020, беручи за основу для розрахунку 50 відсотків мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року;

3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з використанням розміру посадового окладу 6610,00 грн., та окладу за військовим званням 1790,00 грн.

виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з використанням розміру посадового окладу 6610,00 грн та окладу за військовим званням 1790,00;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік з використанням розміру посадового окладу 5210,00 грн та окладу за військовим званням 1410,00 грн.

здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік з використанням розміру посадового окладу 5840,00 грн., та окладу за військовим званням 1590,00 грн.

здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік з використанням розміру посадового окладу 6610,00 грн., та окладу за військовим званням 1790,00 грн;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :

здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 різниці між перерахованим та фактично виплаченим розміром компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки з використанням розміру посадового окладу 6610,00 грн., та окладу за військовим званням 1790,00 грн.

6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 оновлену довідку Про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії в період за останні 24 місяці служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідачем за період з 03.06.2018 по 27.11.2020 не вірно визначалися розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, тобто без урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". На думку позивача розміри посадового окладу та окладу за військовим званням повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

На своє звернення щодо такого перерахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивач отримав відмову, яку вважає протиправною.

Ухвалою суду від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема представник відповідача зазначив, що розміри посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за спірний період визначені у повній відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення до 27.11.2020.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2020 №257 позивача виключено зі списків особового складу військової частини.

З метою врегулювання питання виплати посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.05.2021.

21.05.2021 листом №1588/39/745 відповідач, повідомив позивача, про те, що не має законних підстав для здійснення перерахунку посадового окладу за військовим званням та складових грошового забезпечення за період з 2018-2020 роки.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з позовом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі з приводу державних гарантій військовослужбовцям щодо достатнього матеріального, грошового та інших видів забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

За приписами частини 2 статті 9 цього Закону N 2011-XII до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.

Як зазначено в частині 4 статті 9 цього Закону N 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі, та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Саме у відповідності до вказаних положень закону була прийнята постанова КМ України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - постанова № 704), яка передбачала з 01.03.2018року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині де перебував на фінансовому забезпеченні, а з 24.07.2020 звільнений з військової служби у запас.

Суть спору між сторонами зведена виключно до правомірності застосування відповідачем положень постанови № 704 при визначенні за вказаний період розміру його посадового окладу та окладу за військовим (спеціальними) званням.

Позивач вважає, що відповідачем за період з 01.03.2018 по 24.07.2020 розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням були визначені без урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови № 704, що призвело до того, що розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням були менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного 2018, 2019, 2020 років.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, в первинній редакції постанови N 704 приписи пункту четвертого та п. 1 Примітки Додатку 1 і Примітки Додатку до неї передбачали, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Разом з тим, позивач не врахував, що вказаний пункт 4 постанови № 704 був змінений і викладений в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, що набрав чинності з 01.03.2018. Внесеними змінами була виключена вимога що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Не відображення таких змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. N 103, в п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови № 704 є виключно технічним недоліком і не може впливати на визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Позивач не врахував, що за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Позивач не врахував, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 N 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Аналогічні вимоги щодо визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу містяться в Інструкції «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженій наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач не врахував також, що за приписами частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи наведене, з урахуванням частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови N 704 у спірних правовідносинах не належить застосовувати, як такі, що не відповідають вимогам Закону N 1774-VIII та Закону N 2629-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3757/20-а, від 11 лютого 2021 року у справі №200/3774/20-а, від 1 лютого 2021 року у справі № 240/11952/19, від 14 квітня 2021 року в справі №240/12309/20.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача та про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складене 13.08.2021.

Суддя В.П. Тимошенко