Справа № 420/7736/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7736/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - Коліогло П.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності під час розгляду скарги, скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача під час розгляду скарги позивача від 05.04.2021 року про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року на суму 37788,74 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов обґрунтований тим, що позивач як фізична особа-підприємець жодної діяльності не вела, з вересня 2010 року по серпень 2016 року на території України взагалі не перебувала, а з 03.11.2016 року по 08.11.2017 року працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , після чого з 08.11.2017 року по теперішній час працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . Таким чином, позивачу, як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і за час, коли вона працювала у вказаних вище осіб, у зв`язку із чим позивач звільнений від сплати ЄСВ та оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, позивач зазначає, що при розгляді його скарги відповідачем повністю проігноровано висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, а також зазначено, що розмір єдиного внеску йому нараховано з 2017 по 2020 роки, тобто за періоди, коли він вже був сплачений у зв`язку із працевлаштуванням 03.11.2016 по 08.11.2017 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та з 08.11.2017 по теперішній час у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , у зв`язку із чим позивач вважає, що бездіяльність ГУ ДПС в Одеській області під час розгляду її скарги від 05.04.2021 є також незаконною.

Представник відповідача в судове засідання з`явився. З відзиву на адміністративний позов вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який має бути сплачений позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 з 05 листопада 2008 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В02 №007960 від 05.11.2008 року (аркуші справи 15).

Згідно наданих до суду Реєстрів застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 форми ОК-5, ОК-7 вбачається сплата єдиного внеску протягом 2017-2020 років роботодавцями ОСОБА_1 .

11 лютого 2021 року позивачу ГУ ДПС в Одеській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 року, відповідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 37788,74 грн. (аркуш справи 7).

Позивач не погодився із правомірністю зазначеної вимоги та звернувся до ГУ ДПС в Одеській області зі скаргою, проте скарга залишена без задоволення (аркуші справи 21-23), а тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач зазначає, що підприємницьку діяльність не здійснював, з 03 листопада 2016 року по теперішній час є найманим працівником, у зв`язку із чим він вважає, що не має сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1, ст. 2, абз. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із п 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;.

Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах з роботодавцем та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом не врегульовано.

З аналізу наведених норм у сукупності вбачається, що платниками єдиного соціального внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі вищевикладеного можливо дійти висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме для досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Слід зазначити, що вимога сплачувати єдиний внесок особами, які перебувають на обліку в органах ДПС та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як найманий працівник, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

При цьому, відповідачем не надано до суду жодних відомостей, які б свідчили про отримання позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування, висловленій в постановах від 27 листопада 2019 року справа №160/3114/19 та від 04 грудня 2019 року справа №440/2149/19.

На підставі викладених обставин, суд приходить до висновку щодо протиправності оскаржуваної позивачем вимоги та наявності підстав для її скасування.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача під час розгляду скарги позивача від 05.04.2021 року про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року, оскільки скарга від 05.04.2021 року відповідачем розглянута по суті, що передбачено вимогами податкового законодавства, про що позивача повідомлено листом №11852/6/15-32-13-08-04 від 29.04.2021 року, а тому бездіяльність відповідача в даному випадку відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування вимоги ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року на суму 37788,74 грн., а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ГУ ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача під час розгляду скарги позивача від 05.04.2021 року про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року на суму 37788,74 грн. - задовольнити частково.

Скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5744-54 від 11.02.2021 року на суму 37788,74 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ГУ ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.08.2021 року.

Суддя Л.І. Свида