Справа № 520/12781/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Білова О.В.

13 серпня 2021 р. Справа № 520/12781/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:
23 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) від 19 травня 2020 року щодо відмови у призначенні, перерахунку та виплаті йому з 04 квітня 2000 року пенсії в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та у виплаті різниці між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

- зобов`язати відповідача:

- призначити з 04 квітня 2000 року, перерахувати та виплатити за період з 04 квітня 2000 року по 21 травня 2013 року йому пенсію за вислугу років в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «а» статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), як звільненому за станом здоров`я;

- призначити з 22 травня 2013 року, перерахувати та виплатити за період з 22 травня 2013 року йому пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення на підставі статті 23 Закону № 2262-ХІІ;

- провести розрахунок на виплату недоотриманої ним суми пенсії за період з 04 квітня 2000 року, а саме різниці між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з наданням йому копії розрахунку;

Стягнути на його користь з відповідача різницю між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», згідно з розрахунком на виплату недоотриманої позивачем суми пенсії, за період з 04 квітня 2000 року.

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що словосполучення «звільнений у відставку за віком або за станом здоров`я» є суперечливим та неоднозначним, має подвійне тлумачення (можливо тлумачити як «звільнений за станом здоров`я» так і «звільнений у відставку за станом здоров`я»), тобто можливо стверджувати, що в даному випадку відсутня однозначність норми права і відповідно не забезпечувана передбачуваність застосування цієї норми права. В наслідок неправомірного тлумачення цієї норми пенсійним органом він з 2000 року втратив по 5 відсотків сум пенсії щорічно.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає, що позивача було звільнено в запас за пунктом 65 підпунктом «в» (за станом здоров`я), а не у відставку, в той час, як відповідно до п. «а» ч. 1 ст.13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та років і більше (пункт «а» статті 12)): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Звільнення у запас та звільнення у відставку є різними підставами звільнення, передбачені різними пунктами Указу Президента України № 174/93 від 13 травня 1993 року, з огляду на що позовні вимоги є необґрунтованими.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що позивача звільнено у запас за станом здоров`я, а не у відставку, у зв`язку з чим права на призначення пенсії, як особі, звільненій у відставку, позивач не має.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову.

Аргументує вимоги апеляційної скарги позивач фактично тим, що наведено ним у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення підлягає частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом установлено, що підполковник ОСОБА_1 наказом заступника МО України Командувача Сухопутними військами ЗС України від 03 квітня 2000 року № 26 був звільнений з посади заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 у запас за станом здоров`я (а.с. 71).

За розрахунком ІНФОРМАЦІЯ_2 (ФХ 105468) пенсія ОСОБА_1 призначена з 04 квітня 2000 року, вислуга років 23 роки, розмір пенсії 59 відсотків (а.с. 61).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує: до 16.10.2020 року пенсію за вислугу років, призначену на умовах Закону № 2262-ХІІ, в розмірі 59 відсотків грошового забезпечення, з 16.10.2020 року - пенсію по інвалідності, призначену на умовах Закону № 2262-ХІІ, в розмірі 60 відсотків грошового забезпечення (ст. 21 Закону № 2262-ХІІ).

19 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою, якою просив виправити помилку Харківського обласного військового комісаріату і, відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ призначити йому з 04 квітня 2000 року пенсію за вислугу років в розмірі 64 відсотка відповідних сум грошового забезпечення, як звільненого за станом здоров`я. Перерахувати з 04 квітня 2000 року основний розмір його пенсії в розмірі 64 відсотка відповідних сум грошового забезпечення та виплатити різницю між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у в`язку з порушенням строків їх виплати».

Також позивач ОСОБА_1 просив пенсійний орган перевести його з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності з 27 липня 2000 року і призначити йому з вказаної дати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислуги років (64 відсотка відповідних сум грошового забезпечення) (а.с. 64-65).

Рішенням відповідача від 19.05.2020 року в задоволені заяви про проведення обчислення з 04 квітня 2000 року розміру його пенсії, виходячи з розміру 64 відсотка сум грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні пенсії, та виплаті донарахованих сум, а також в переведенні його з 27 липня 2000 року на пенсію по інвалідності на умовах Закону № 2262-ХІІ позивачу відмовлено (а.с. 66-67).

Рішення відповідача вмотивовано тим, що з 16 жовтня 2020 року позивач отримує пенсію по інвалідності і рані відповідної заяви про призначення пенсії по інвалідності до пенсійного органу не подавав. Оскільки ОСОБА_1 в квітні 2000 року звільнений з військової служби за станом здоров`я не у відставку, а у запас підстави обчислювати розмір його пенсії в розмірі 64 відсотка грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до частини другої ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час призначення позивачу пенсії) військовослужбовці, за винятком тих, які проходять строкову службу, не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років.

Статтею 12 Закону № 2262-XII визначалось право на пенсію за вислугу років:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 13 цього Закону пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, п. а) - особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

За положеннями частини першої ст. 26 Закону № 2011-XII, - звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частково не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо [Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення N 5-рп/2002)].

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення N 5-рп/2002).

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Колегія суддів вважає, що пунктом а) ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII чітко визначено, що пенсії за вислугу років особам офіцерського складу звільненим за станом здоров`я пенсії призначаються у таких розмірах - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, з часу призначення пенсії позивачу ОСОБА_1 (з 04 квітня 2000 року) розмір основної пенсії повинен був обчислюватися із розміру 64 відсотків грошового забезпечення, що враховується для обчислення пенсії і рішення відповідача від 19 травня 2020 року в цій частині є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині та частково скасовує судове рішення, в частині, якою судом відмовлено позивачу, фактично, про часткове скасування рішення відповідача від 19 травня 2020 року та про зобов`язання відповідача здійснити обчислення розміру його пенсії за період з 04 квітня 2000 року по 21 травня 2013 року з урахуванням 64 відсотків розміру грошового забезпечення, що враховується при обчисленні/перерахунку пенсії та здійснити виплату донарахованих сум.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача призначити йому пенсію по інвалідності з 22 травня 2013 року, за відсутності на то законодавчих підстав.

Статтею 50 Закону № 2262-XII унормовано, що пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, особам офіцерського складу, < > - з дня звільнення зі служби, але не раніше того дня, до якого їм надавалося грошове забезпечення. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Питання дати призначення пенсії по інвалідності на умовах Закону № 2262-XII та проведення перерахунку пенсії було предметом спору у справі № 520/10730/19.

Для забезпечення належного виконання судового рішення у адміністративному процесуальному законодавстві передбачено інститут судового контролю.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із статтею 1, 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення».

Крім того, у постанові від 04.03.2021 року у справі № 520/34/17, Верховний Суд зазначив:

<…> Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».

З урахуванням тієї обставини, що заборгованість по пенсії позивача не нараховувалась та не виплачувалась, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату суми компенсації втраченої частини доходів (пенсії) є передчасною.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 : про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 травня 2020 року в частині відмови провести з 04 квітня 2000 року обчислення розміру його основної пенсії за вислугу років із розміру 64 відсотків грошового забезпечення; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській здійснити з 04 квітня 2000 року обчислення розміру його пенсії за вислугу років з урахуванням 64 відсотків розміру грошового забезпечення, що враховується при обчисленні/перерахунку пенсії та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській здійснити виплату донарахованих сум пенсії, з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 травня 2020 року в частині відмови провести з 04 квітня 2000 року обчислення розміру основної пенсії ОСОБА_1 за вислугу років із розміру 64 відсотків грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській здійснити з 04 квітня 2000 року обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з урахуванням 64 відсотків розміру грошового забезпечення, що враховується при обчисленні/перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській здійснити виплату ОСОБА_1 донарахованих сум пенсії.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова