Справа № 500/374/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 рокуСправа № 500/374/19 пров. № А/857/12297/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання - Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року (суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль, повний текст складено 5 травня 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - Головне управління) в якій просив зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду; накласти штраф на керівника Головного управління відповідального за виконання рішення в розмірі від 20 до 40 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб; стягнути з відповідача на користь позивача половину суми накладеного штрафу.

Вказана заява мотивована тим, що відповідач з 12.03.2020 не вчиняє будь-яких дій на виконання рішення суду, як в примусовому так і в добровільному порядку.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року заяву про подання звіту про виконання судового рішення задоволено частково. Зобов`язано Головне управління у місячний строк, після отримання копії ухвали суду про встановлення судового контролю, подати звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року у справі №500/374/19 (далі - Рішення суду). В задоволені решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, в частині задоволених вимог, її оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідній частині.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правовим наслідком такого судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконання рішення суд може лише під час прийняття судового рішення у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Розгляд справи проводити у його відсутності.

Головне управління в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.

Разом з тим від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування представника, що вів цю справу у відпустці (докази додаються).

Розглянувши вказане клопотання, зважаючи на необхідність дотримання строків розгляду справи, що передбачені частиною першою статті 309 КАС, відсутність вимоги суду апеляційної інстанції щодо обов`язкової участі представника відповідача-апелянта у судовому засіданні, своєчасне та завчасне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та відсутність обґрунтованих причин неможливості залучення до участі у справі іншого представника Головного управління, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до частини другої статті 313 КАС неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач протягом тривалого часу не виконує Рішення суду, то суд вправі встановити судовий контроль за його виконанням шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання Рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Рішенням суду, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (далі - Постанова суду) задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління. Визнано незаконними дії Головного управління щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час. Зобов`язано Головне управління виплатити, провівши усі передбачені чинним законодавством відрахування ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 47876,03 грн;

- суму компенсації заборгованості у зв`язку із порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понад урочні години) за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 9115,79 грн.

Стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 394784 грн. Зобов`язано Головне управління видати позивачу грошовий атестат з врахуванням вказаних грошових розрахунків сум грошового забезпечення. В задоволені решті позовних вимог відмовлено.

03.04.2020 позивачу видано виконавчі листи по справі №500/374/19 та 07.04.2020 передано до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВПВР, Управління відповідно) та до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (далі - ГУДКС).

09.04.2020 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління із повторним проханням про здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони виконавчого провадження у справі №500/374/19.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Тернопільській області про здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони виконавчого провадження.

13.04.2020 до Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Головного управління про роз`яснення Постанови суду.

Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 червня 2020 року про роз`яснення судового рішення у справі № 500/374/19 відмовив у задоволенні заяви Головного управління про роз`яснення Постанови суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2020 року по справі №500/374/19:

здійснено процесуальне правонаступництво у справі та замінено відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника Головне управління. ДФС у Тернопільській області ();

замінено сторону виконавчого провадження у справі №500/374/19 Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника щодо виконання та здійснення державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства та щодо діяльності підрозділів податкової міліції Головне управління ДФС у Тернопільській області ().

19.11.2020 до Тернопільського окружного адміністративного суду знову надійшла заява Головного управління ДПС в Тернопільській області про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.

09 грудня 2020 року Тернопільським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Головним управлінням 21.12.2020 направлено лист вих. №3504/10/19-00-05-02-12 ВПВР про зупинення виконавчих проваджень ВП №61754478 та ВП №61754828, виконавчі дії по яких були зупиненні відповідними постановами державного виконавця.

12.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до ВПВР з проханням відновити вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа у справі №500/374/19 (виконавчі провадження ВП №61754478 та ВП №61754828).

15.01.2021 заявником направлено лист до відповідача з проханням про виконання Рішення суду, яке станом на час звернення із розглядуваною заявою до суду залишається невиконаним.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд відповідно) у справі «Горнсбі проти Греції», суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (рішення від 19.03.1997, №18357/91).

У пункті 28 рішення ЄСПЛ в справі «Антонюк проти України» Суд нагадав, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (див. «Шестаков проти Росі»" (Shestakov v. Russia), №48757/99, від 18 червня 2002 року) (рішення від 11.12.2008, №17022/02).

В рішенні ЄСПЛ «Ліпісвіцька проти України» Суд звернув увагу на те, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], №36813/97, п. 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі «Сіка проти Словаччини2 (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) (рішення від 12.05.2011, №11944/05).

У свою чергу, статтею 382 КАС встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Зокрема, відповідно до частин першої-другої статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що стаття 382 КАС надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом.

Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що Рішення суду набрало законної сили 12.03.2020, починаючи з квітня 2020 року і до вказаного судового розгляду відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання хоча б частини Рішення суду. Навпаки за допомогою різноманітних заяв процесуального характеру (роз`яснення Рішення суду, неодноразової заміни сторони виконавчого провадження, зупинення виконавчого провадження) скаржником відтягується період виконання вимог за Рішенням суду.

Між тим, головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Враховуючи наведене та зважаючи на тривалий період невиконання Рішення суду, апеляційний суд, дійшов висновку, що мають місце підстави для вжиття заходів судового контролю за його виконанням шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, тобто, у даному випадку Головне управління, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється як добровільно (самим боржником), так і у примусовому порядку (органами державної виконавчої служби), тому судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи існує станом на час вжиття заходів такого контролю відкрите виконавче провадження.

При цьому, нормами статті 246 КАС якою встановлено вимоги щодо змісту рішення, як і статтею 382 КАС імперативно не встановлено обов`язкового визначення судом виду судового контролю за виконанням рішення суду, так як на час розгляду справи по суті можуть і не існувати підстави для вжиття заходів судового контролю.

Відтак, є необгрутованими твердження скаржника про те, що заходи судового контролю мають визначатися судом безпосередньо лише при прийнятті рішення по суті справи та не можуть застосовуватися за окремою заявою особи на користь якої ухвалено рішення вже після очевидного тривалого невиконання судового рішення.

З огляду на наведене, заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали у відповідній часині.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315-316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.