Справа № 640/18176/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Київ № 640/18176/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальність «Науково-виробнича компанія «Композит»
доКиївської митниці Держмитслужби
провизнання протиправною та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Композит» (далі - позивач, ТОВ «НВК «Композит») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначення митним органом митної вартості товарів, які ввозились на митну територію України, по другорядному (резервному) методу, а не по основному (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)), як було здійснено позивачем, суперечить вимогам Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки декларантом було надано всі необхідні документи для ідентифікації товарів, що ввозились, та підтвердження заявленої ним митної вартості останніх.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Оскільки на день розгляду справи набули чинності зміни відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», а також враховуючи те, що Київська митниця ДФС перебуває в стані припинення у зв`язку з реорганізацією митного органу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2019 №858 та наказу Держслужби від 28.10.2019 №22 «Про введення в дію структур територіальних органів Держслужби та затвердження граничної чисельності їх працівників», відповідно до яких Київська міська митниця ДФС реорганізувалась шляхом приєднання до Київської митниці Державної митної служб, суд, з урахуванням змісту позовних вимог та доводів, наведених на їх обґрунтування, дійшов висновку про необхідність здійснення на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України заміни первинного відповідача - Київську міську митницю ДФС на його процесуального правонаступника - Київську митницю Держмитслужби (03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А; код ЄДРПОУ - 43337359).

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

01.03.2016 між ТОВ «НВК «Композит» (Покупець) та компанією «Shandong Fiberglass Group Corp.» (Китай; Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 0103/16 (далі - Контракт), умовами якого передбачено, що Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець оплатити та прийняти склоровінг (сировину для виробництва композитної арматури). Найменування товару, асортимент, ціна, умови поставки, зазначаються у Специфікації (додатку до Контракту).

Згідно пункту 1.3. Контракту, товар поставляється партіями на замовлення Покупця. Узгоджена Сторонами кількість товару, ціна і сума кожної партії товару вказуються в проформах-інвойсах Продавця, інвойсах, пакувальних листах та ін. товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною Контракту.

Відповідно до пункту 2.1 Контракту Ціна за товар встановлюється у дол.США та вказується у Специфікації, та проформах-інвойсах на кожну поставку товару.

Продавець поставляє товар на умовах CІF Одеса (згідно Інкотермсу 2010) (пункт 3.1 Контракту).

Додатком №1 до Контракту сторони погодили найменування товару, його асортимент та ціну, а також вказали, що товар поставляється на умовах CIF Одеса (Інкотермс 2010).

Згідно пунктів 4.4. та 4.5. Контракту Покупець здійснює попередню оплату товару в розмірі 30% від загальної вартості кожної узгодженої Сторонами партії товару. Попередня оплата здійснюється на підставі скан-копїї проформи-інвойсу Продавця шляхом перерахування грошових коштів Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця.

Продавець на кожен узгоджений з Покупцем замовлення виставляє проформу-інвойс для здійснення 30% передоплати» (пункт 4.1. Контракту).

Продавцем - «Shandong Fiberglass Group Corp.» виставлено проформу-інвойс №SDFE3190415 від 11.04.2019 з описанням товару (склоровінг прямий ЕСЕ з сіланом) на загальну суму 28000,00 дол. США, який поставлено двома партіями товару (2 контейнерами), саме:1-й контейнер-ЕСR24 - 4800D-601, 2-й контейнер - ЕСR 24 - 2400D-601 та ЕСR 24 - 9600D-601.

Покупцем - ТОВ «НВК «Композит» було сплачено 30 % попередньої оплати від загальної вартості узгодженої партії товару в проформі-інвойсі № SDFE3190415 від 11.04.2019, що становить 8400 дол. США (28000,00 дол. США х 30 % = 8400,00 дол. США).

Оплата підтверджується: заявою про купівлю іноземної валюти № 1 від 18.04.2019, банківським платіжним дорученням в іноземній валюті № 1 від 18.04.2019 та банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 від 19.04.2019.

Пунктами 4.2., 4.3. Контракту передбачено, що за фактом вага намотаного в котушки ровінгу може варіюватися в межах ± 1,5 кг в одній котушці. У проформу-інвойсі Продавець вказує середню орієнтовну вага і відповідно до цього вказується загальна сума в проформи-інвойсі. За фактом реально підготовленого замовлення Продавець випускає Інвойс (накладна), пакувальні листи та інші товаротранспортні документи, і на їх підставі оформляє експорт товару.

Згідно пунктів 4.7. та 4.8. Контракту, в інвойсі Продавець повинен зробити посилання на проформу-інвойс (номер, дата, суму отриманої по даній проформи-інвойсу передоплати і вказати суму, що залишилася до сплати. Остаточний розрахунок у розмірі 70% здійснюється Покупцем на підставі скан-копїї інвойсів і скан-копїї коносамента протягом 25 днів після отримання цих документів від Продавця по електронній пошті.

Отже, за фактом реально підготовленого замовлення (1 поставка товару, 1 контейнер), а саме товару: ЕСR24 - 4800D-601 вагою 20634.60 кг, Продавцем було випущено Інвойс №SDFE3190415 від 29.04.2019 (далі - Інвойс від 29.04.2019) на суму 14444,22 дол. США (додається до позовної заяви) в якому зазначена попередня оплата у розмірі 4200,00 дол. США, яка сплачена 19.04.2019 на підставі Проформи - інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019

24.05.2019 Покупцем здійснено остаточний розрахунок у розмірі (70 %, згідно п. 4.8. Контракту) 10244,22 дол. США (14444,22 дол. США загальна вартість 1 поставки товару (1 контейнера), у тому числі 4200,00 дол. США попередньої оплати згідно проформи-інвойсу №SDFE3190415 від 11.04.2019).

Оплата підтверджується: заявою про купівлю іноземної валюти № 2 від 24.05.2019, Платіжним дорученням в іноземній валюті № 2 від 24.05.2019 з відповідним призначенням платежу та банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 від 27.05.2019.

За фактом реально підготовленого наступного замовлення (2-га поставка товару / 2-гий контейнер) Продавцем було випущено Інвойс № SDFE3190415-1 від 04.06.2019 (далі - Інвойс від 04.06.2019, в якому відповідно до пункту 4.7. Контракту прослідковується сума уже здійсненої Покупцем передоплати у розмірі 4200,00 дол. США за 2-гу поставка товару / 2-гий контейнер (друга частина передоплати в сумі 8400 дол. США згідно проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019).

Також в Інвойсі від 04.06.2019, відповідно до пункту 4.7. Контракту, прослідковується сума, що залишилася до сплати у розмірі 10358,32 дол. США (14558,32 дол. США загальна вартість 2 поставки товару (2 контейнера) - 4200,00 дол. США попередньої оплати згідно проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019 = 10 358,32 дол. США). Станом на дату написання листа за вих.№30/07/19-1 від 30.07.2019 за 2-й контейнер остаточних розрахунок не проведено.

Всі оплати, здійснені ТОВ «НВК «Композит» підтверджуються бухгалтерським документом, а саме карткою рахунку 3712 за період 01.04.2019-03.07.2019. В цій картці прослідковуються: дві попередні оплати (аванс) за 1-шу та 2-гу поставки (1-ший і 2-гий контейнери) у розмірі 4200,00 дол. США згідно Платіжного доручення № 1 від 19.04.2019, що разом становить 8400,00 дол. США, а також остаточний розрахунок за 1-шу поставку (1-ший контейнер) у розмірі 10244,22 дол. США згідно Платіжного доручення № 2 від 27.05.2019.

Крім того, вищевказані розрахунки підтверджуються Доповненням № 2 від 29.04.2019 до Контракту № 0103/16 від 01.03.2016 і до Додатку № 6 даного Контракту щодо зарахування оплати в розмірі 8 400 дол. США, що оплачена згідно проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019, як попередньої оплати 30% за 2 (два) контейнера товару, які будуть відвантажені двома партіями в різний час.

Отже, у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/200109/2 від 03.07.2019 Київська міська митниця ДФС помилково вирахувала 30% попередньої оплати товару у розмірі 4333,27 доларів США, вираховуючи її від загальної вартості товару вказаній в Інвойсі від 29.04.2019.

Для здійснення митного оформлення вказаного товару в режимі імпорту, ТОВ «НВК «Композит» подало митну декларацію, у якій Митним постом Київської міської митниці ДФС присвоєно № UA 100080/2019/265680 від 24.06.2019. Митну вартість товару визначено та заявлено декларантом за методом № 1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Разом з тим, Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019, в якому зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Подані документи містять розбіжності, а саме: наданий рахунок-фактура (інвойс) від 29.04.2019 № SDFE3190415 містить інформацію щодо порядку здійснення попередньої оплати за товар, а саме: 30% суми згідно рахунку-проформи від 11.04.2019 № SDFE3190415 (вказаний рахунок-проформа не наданий митному органу), порядок попередньої оплати також передбачено пунктом 3.5 зовнішньо-економічного договору (контракту) від 01.03.2016 №0103/16: «продавець здійснює відвантаження кожної партії товару протягом 2-х тижнів з моменту 30% попередньої оплати згідно заказу». Декларантом надано банківський платіжний документ від 18.04.2019 №1, який містить інформацію щодо призначення платежу (вказано відповідний контракт та рахунок-проформу), а також перераховану суму в розмірі 8400 доларів США, проте в рахунку-фактурі вказана загальна сума 14444,22 доларів США, а отже згідно умов оплати за контрактом 30% попередньої оплати повинно становити 4333,27 доларів США.

З огляду на викладене митним органом запропоновано позивачу надати документи згідно статті 53 МК України: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи, що підтверджують заявлену митну вартість, за бажанням декларанта.

Декларантом не подано додаткових документів в повному обсязі, про що зазначено у листі до митниці. Декларантом не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За змістом оскаржуваного рішення, у митниці наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості МД від 13.05.2019 № UA100110/2019/133631. Рішення винесено без урахуванням термінів, передбачених ст.53 МК України, на письмове прохання уповноваженої особи (лист від 02.07.2019).

Метод 2-а не використаний у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні товари. Метод 2-б не використаний у зв`язку з відсутністю цінової інформації на подібні товари. Методи 2-в та 2-г не використані через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Митна вартість, визначена за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів.

Надалі, ТОВ «НВК «Композит» звернулось до Київської міської митниці ДФС із заявою від 30.07.2019 про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, перегляд рішення про коригування митної вартості та повернення фінансової гарантії.

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї матеріалів листом від 30.07.2019 №30/07/19-1 Київська міська митниця ДФС повідомила ТОВ «НВК «Композит» про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від №UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019.

Вважаючи рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Згідно зі встановленим МК України порядком, митна вартість товару, який переміщується через митний кордон, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина перша статті 51 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа заявляють митну вартість товарів під час їх декларування у встановленому МК України порядку (частина перша статті 52 МК України).

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України в митному режимі імпорту, здійснюється за основним та другорядними методами, у порядку, коли кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (стаття 57 МК України).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).

Умови та порядок застосування першого методу визначення митної вартості товарів встановлені статтею 58 МК України.

Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається за ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари (частина перша статті 49, частина четверта статті 58 МК України).

При цьому ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, у розумінні МК України, є загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Частина 10 статті 58 МК України визначає перелік витрат (складових митної вартості), з урахуванням яких повинна коригуватися ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари ввезені на митну територію у такому режимі, за умови, якщо вони не включались до цієї ціни.

До цих витрат, серед інших, віднесено і витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також витрати на страхування таких товарів (пункти 5, 7 частини десятої статті 58 МК України).

Частина друга статті 58 МК України містить заборону застосування основного методу визначення митної вартості, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна зі складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Загальними положеннями щодо митної вартості МК України передбачено перелік документів, якими декларант має підтвердити заявлену митну вартість товарів, зокрема: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; а якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як було зазначено вище, додатком №1 до Контракту від 01.03.2016 сторони погодили найменування товару, його асортимент та ціну, а також вказали, що товар поставляється на умовах CIF Одеса (Інкотермс 2010).

Відповідно до Інкотермс, CIF (англ. Cosо, Insurance and Freight (... named port of destination), або вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Відповідно до пункту «б» ст. А.З Інкотермс, продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантажу відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Отже, виконуючи умови Контракту від 01.03.2016, на підставі якого здійснювалась поставка товару, вантажно-розвантажувальні роботи та страхові витрати поніс його продавець - SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. Тобто, вказані витрати фактично включені до ціни товару.

Крім того, за твердженнями позивача, що не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, продавцем - SHANDONG FIBERGLASS GROUP виставлено проформу-інвойс №SDFE3190415 від 11.04.2019 з описанням товару (склоровінг прямий ECR з сіланом) на загальну суму 28000,00 дол. США, який поставлено двома партіями товару (2 контейнерами).

На підставі вищезазначеного, ТОВ «НВК «Композит» сплачено 30 % попередньої оплати від загальної вартості узгодженої партії товару у проформі-інвойсі № SDFE3190415 від 11.04.2019, що становить 8400 дол. США. (28000,00 дол. США х 30% = 8400,00 дол. США). На підтвердження здійснення цієї оплати позивачем надані суду копії відповідних документів.

Як зазначалось раніше, умовами Контракту від 01.03.2016 (пункти 4.2., 4.3.) передбачено, що за фактом вага намотаного в котушки ровінгу може варіюватися в межах ± 1,5 кг в одній котушці. У проформу-інвойсі Продавець вказує середній орієнтовний вага і відповідно до цього вказується загальна сума в проформи-інвойсі. За фактом реально підготовленого замовлення Продавець випускає Інвойс (накладна), пакувальні листи та інші товаротранспортні документи, і на їх підставі оформляє експорт товару.

Згідно з пункту 4.7. Контракту від 01.03.2016, в інвойсі продавець повинен зробити посилання на проформу-інвойс (номер, дата, суму отриманої по даній проформи-інвойсу передоплати і вказати суму, що залишилася до сплати).

За фактом реально підготовленого замовлення (2 поставка товару, 2 контейнер), а саме: товару ECR24 - 2400D-601 вагою 14226,5 кг та ECR24-9600D - 601 вагою 6571,1 кг, продавцем було випущено інвойс № SDFE3190415-1 від 04.06.2019 на суму 14558,32 дол. США, в якому зазначена попередня оплата у розмірі 4200,00 дол. США, яка сплачена 19.04.2019 на підставі проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019.

Натомість, за фактом попереднього замовлення (1-ша поставка товару / 1-ший контейнер) продавцем було випущено інвойс № SDFE3190415 від 04.06.2019, в якому відповідно до пункту 4.7. Контракту, прослідковується сума уже здійсненої покупцем передоплати у розмірі 4200,00 дол. США за 1-шу поставка товару / 1-ший контейнер (перша частина передоплати в сумі 8400 дол. США згідно з проформи-інвойсу № SDFE31904I5 від 11.04.2019).

За 2-гу поставку 11.07.2019 покупцем здійснено остаточний розрахунок у розмірі (70%, згідно з пунктом 4.8. контракту) 10358,32 дол. США (14558,32 дол. США загальна вартість 2 поставки товару (2 контейнер), у тому числі 4200,00 дол. США попередньої оплати, згідно з проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019).

Крім того, вищевказані розрахунки підтверджуються Доповненням № 2 від 29.04.2019 до Контракту № 0103/16 від 01.03.2016 і до Додатку № 6 даного Контракту щодо зарахування оплати в розмірі 8400 дол. США, що оплачена згідно проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019, як попередньої оплати 30% за 2 (два) контейнера товару, які будуть відвантажені двома партіями в різний час.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами та матеріалами, які були також надані митному органу, підтверджено вартість перевезення оцінюваних товарів та факт його оплати.

Зазначені документи містили відомості про умови поставки імпортованого товару, його ціну, асортимент та кількість.

Отже, ціна, що підлягала оплаті за імпортований товар, включала витрати на його транспортування і не підлягала коригуванню за правилами, визначеними частиною десятою статті 58 МК України.

Відповідач не посилався у спірних рішеннях на розбіжності або ознаки підробки у поданих декларантом документах.

Крім іншого, суд зазначає, що ненадання усіх запитуваних митним органом документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною законодавець пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем застосовано другорядний метод 2-ґ, але не надано жодних переконливих доказів неможливості застосування інших попередніх другорядних методів, як того вимагають приписи частини третьої статті 57 МК України.

На підставі встановлених обставин, з урахуванням застосованих норм права, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого за МД товару - за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.

Натомість митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

З огляду на наведені норми МК України, підтверджені належними доказами встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що, оскільки підтверджена доданими до митної декларації документами ціна отриманого позивачем за Контрактом товару включала витрати на його транспортування (фрахт), у відповідача не було підстав посилатися в спірних рішеннях на відсутність відомостей щодо числових значень такої складової митної вартості оцінюваного товару.

Доводи відповідача про не підтвердження позивачем витрат на страхування імпортованого товару не ґрунтуються на нормах МК України, оскільки такі витрати сторони Контракту не понесли, про що постачальник та позивач надали відповідні листи до документів на підтвердження митної вартості. Крім того, зазначеною причиною не обґрунтовувались підстави прийняття спірних рішень.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду України викладеної в постановах від 15.06.2021 у справі №№804/2584/16 та від 28.05.2021 у справі № 826/10465/17.

Стосовно вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини першої статті139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат заявником суду були надані такі документи:

- завірену копію договору № 04/07/19-1 про надання правової допомоги від 04.07.2019;

- завірену копію додаткової угоди № 1 до договору № 04/07/19-1 про палання правової допомоги від 04.07.2019;

- завірену копію рахунку № 04/07/19-1 від 04.07.2019;

- завірену копію платіжного доручення № 133 від 04.07.2019:

- завірену копію Акта № 1 прийому наданих послуг від 14.01.2020:

- завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000734 від 30.09.2019 ОСОБА_1 :

- оригінал ордеру від 19.01.2020.

Позивач зазначає, що відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору № 04/07/19-1 про надання правової допомоги від 04.07.2019, сторони погодили розмір оплати правничих послуг, зокрема:

- 10000,00 грн (без ПДВ) за ознайомлення з матеріалами та поясненнями наданими клієнтом; дослідження законодавства та судової практики у подібних правовідносинах; допомогу у підготовці та подання документів необхідних для перегляду Рішення про коригування митної вартості товарів, повернення фінансової гарантії, позовної заяви (у разі потреби), інших документів необхідних для захисту інтересів клієнта: надання клієнту консультації по вищевказаним правовідносинам.

Згідно частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктами 4, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Пунктами 4, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу на положення частини шостої та частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 13.03.2019 у справі №826/7806/17, 20.12.2018 у справі №316/4923/16-а, 01.10.2018 у справі №815/4619/17.

Митний орган не скористався своїм правом щодо надання заперечень щодо визначеної позивачем суми витрат на правову допомогу та/або змісту наданих послуг.

За положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

З огляду на викладене, врахувавши надані представником позивача докази на підтвердження заявленої суми на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення таких вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-247, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Композит» задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Композит» (, адреса: 04214, м. Київ, вул. Північна, будинок 2-А, квартира ГУРТ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 472,09 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят дві гривні 09 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ - 433337359, адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8а).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Композит» (, адреса: 04214, м. Київ, вул. Північна, будинок 2-А, квартира ГУРТ) понесені ним судові витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ - 433337359, адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8а).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя: Н.А. Добрівська